The Project Gutenberg eBook of Sepitelmiä: Runon-kokeita

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Sepitelmiä: Runon-kokeita

Author: Olli Wuorinen

Release date: September 7, 2008 [eBook #26555]

Most recently updated: January 4, 2021

Language: Finnish

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/26555

Credits: Produced by Matti Järvinen and Distributed Proofreaders Europe

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK SEPITELMIÄ: RUNON-KOKEITA ***

Produced by Matti Järvinen and Distributed Proofreaders Europe.

SEPITELMIÄ.

RUNON-KOKEITA

Tehnyt

Olli Wuorinen.

Ensimmäisen kerran julkaistu 1875.

Sisällys.

Sivu.

Kaikki ne laulaa………………………. 1

Kolme maljaa………………………….. 2

Lapsuuden kotiin tullessa………………. 4

Sonetti………………………………. 6

Leivolle……………………………… 7

Ukkosen enteitä……………………….. 9

Uimalaulu…………………………….. 10

Veikoille…………………………….. 12

Syksy………………………………… 13

Luistin retki…………………………. 14

Palautettu……………………………. 16

Pojan laulu äidille……………………. 17

Muistomerkkiä jaettaessa……………….. 19

Vanhukselta…………………………… 21

Karjalan laulu………………………… 23

Kova pää …………………………….. 25

Eksynyt………………………………. 26

Lumisilla ollessa …………………….. 27

Lasten joululaulu……………………… 29

Uunna vuonna………………………….. 30

Juokse porosein……………………….. 31

Kerran talvipäivänä……………………. 33

Kätkyen luona…………………………. 35

Sydämelleni…………………………… 37

Kukan kyynel………………………….. 38

Juokaa miehet juokaa…………………… 39

Pakkasen pakinoita…………………….. 41

Vappu………………………………… 43

Saaren Lotta………………………….. 45

Kaksois-veljekset……………………… 52

Maansa puoltajain laulu………………… 55

Suomettaren osa……………………….. 56

Runotar ja minä……………………….. 58

Unohtumaton hetki……………………… 60

Morsiaimelle………………………….. 63

Yljälle………………………………. 65

Sonetti………………………………. 66

Juhannus Karjalassa……………………. 67

Sanaisia jäähyväisiksi…………………. 72

Ankaralla poudalla…………………….. 70

Näkyni meren rannalla………………….. 78

Niitä näitä, runon päitä……………….. 80

Kaikki ne laulaa.

Tuulen tuntuessa

Honka hohisee;

Virran vuoltehessa

Koski kohisee;

Aamun au'etessa

Lintu lirittää;

Mielen muuttehessa

Virren virittää

Itse ihminenkin.

Kolme maljaa.

Vielä sulo Suomessamme

Kielet kanteloisen soi,

Liikutella tuntojamme

Laulun sävel voi.

Varmaan Wäinämöinen tässä

Hengessään on meitä lässä!

Väinön maljaan tarttukaa!

Hän se kanteloisen keksi,

Hältä laulut ikuiseksi

Perinnöks sai Suomen maa!

Saakoon sudet lampahiksi

Soitto yhä!

Tehköön korpit kyyhkyisiksi

Laulu pyhä!

Hurraa!

Vielä vasaroiden kalkkeet

Kuuluu; sepät työssä on.

Säkeniä säihkyy; palkeet

Lietsoo ahjohon.

Muistakaamme Ilmarista,

Seppoamme kunnollista,

Malja hälle veikkoset!

Taivaan takoi hän jo ammon,

Takoi Pohjolahan Sammon,

Takoi miekat, asehet!

Kuontukohon kaluiksemme

Raaka-aine!

Nouskoon suureks seppiemme

Työ ja maine!

Hurraa!

Vielä Lempi kiikkuu, kiehuu

Nuorukaisen rinnassa,

Se myös hehkuu, liikkuu, liehuu

Neidon povessa.

Lemminkäisen maljaan kiini!

Loiskis pohjaan, pohjaan viini!

Hän se elää, kuolla ties!

Hänpä — hiis sen hulivilin

Töistä viitsii tehdä tilin —

Lempimään ol' aika mies!

Olkoon puhdas lemmen maja

Rinnassamme!

Lempikäämme armasta ja —

Suomeamme!

Hurraa!

Lapsuuden kotiin tullessa.

Jo kodin katot näkyvi,

Uunin piiput pilkuttavi,

Jo olen omilla mailla,

Lapsuuteni laitumilla;

Tuuli tuntuvi tutulta,

Ahavainen armahalta,

Ilman henki herttaiselta,

Keveältä keuhkoissani;

Kaikki kukkaset kedolla,

Lepät, koivut lehdikossa,

Kaikki vuoret, kaikki vaarat,

Kaikki notkot, kaikki rotkot,

Purot kaikki pulppavaiset,

Lähtehetkin läikkyväiset,

Tutuikseni tunnustelen,

Ystävikseni ylistän.

Tuossakin kiven kolossa,

Kahden kallion lomassa,

Milloin lauloin lukkarina,

Milloin pappina pajatin,

Viklat kuuli virsiäni,

Satakielet saarnojani,

Kaiku kankahan takana

Virkkoi viimiset sanani.

Tuoss' on lampi lahtinensa,

Rakas siin' on uimaranta;

Täss' on tanhua tasainen,

Paras pallonlyönti paikka;

Tuossapa näre näkyvi,

Kuusinen kujasen suussa,

Sen mä piennä siihen pistin,

Ilman suotta istuttelin,

Nyt se suurena, somana,

Lehviänsä leyhyttävi, —

— — — — — — — —

En ehdi sanoiksi saada,

Enkä kielin kertoella,

Mitä mielessä makaapi,

Sykkävi sydän-alassa,

Tullessa tuvan lähelle,

Asunnolle armahalle:

Ken tuvasta vastahani?

Emo vanha vastahani!

Terve, terve, äiti armas!

Terve, vanhempi vakainen!

Sonetti.

Oi terve kevät! Talven valta joutaa

Nyt raueta! Jo valoon vaihtuu yö,

Vienosti välkkyy järven sini-vyö,

Iloisna purttaan kalastaja soutaa.

Ja maamies jyvät hinkalostaan noutaa,

Ne peltomaahan siroitellen lyö,

Hymähtäin: siunaa, Herra, kätten työ.

Lahjoita tarpeeks sadetta ja poutaa.

Niityltä poistuu harmaat kulo-arvet,

Mets' ylleen pukee viittaa muhkeaa,

Kedolla ammoo lehmät hata-sarvet,

Ja koski veisaa virttäns' uhkeaa,

Ja liritellen liitää lintu-parvet, —

Myös ihmis-sydän lauluun puhkeaa!

Leivolle.

Laulava leivo,

Virka sä vieno,

Mistäpä tiesi

Tänne sun toi?

Tuoltako lensit

Lehtojen nuorten

Järvien poikki

Oi, sano, oi!

Näitkö sä siellä

Neitosen nuoren

Kaunihit kasvot,

Kuin sulo-koi?

Sen sini-silmät,

Hienoset hiukset,

Näitköpä niitä?

Oi, sano, oi!

Istuiko impi

Lähtehen luona,

Josta hän kerran

Kanssani joi?

Missä hän mulle

Ruusuista rannan

Seppelen solmi, —

Oi, sano, oi!

Kun sinä liitäin,

Laulaen lensit,

Tokko hän silmät

Sinuhun loi?

Käskikö silloin

Tänne sun tulla

Tietoja tuomaan?

Oi, sano, oi!

Saitko sa kuulla

Kultani äänen,

Vieläkö virsi

Suustahan soi?

Jospa hän lauloi,

Muistiko mua?

Lausupa, leivo,

Oi, sano, oi!

Tyhjennä kaikki

Tietosi mullen,

Kerro nyt kuinka

Kultani voi!

Ehkäpä armas

Lie ikävästä

Kuihtumaisillaan

Oi, sano, oi!

Ukkosen enteitä.

Voi tätä hellettä, voi tätä kuumaa!

Kaikk' elementit jo nyt sulanee;

Päivä se paahtaen päätäni huumaa,

Maan tomu jalkoja kirveltelee.

Kukkaset kummulla riutuen räytyy,

Lehtensä, päänsä ne luo alas-päin,

Lintujen laulun jo tau'ota täytyy,

Nuutunut ilma se painavi näin.

Kärpäset, paarmat ja muut samanlaiset

Nyt ilo-virttänsä vinkuvi vaan;

Riivatun kiihkeät nuo itikaiset

On veren nestettä kaivelemaan.

Ukkosen entehet kyll' ovat varmat,

Kastetta nyt koko maa janoaa.

Hei, veren-kiskurit kärpäset, paarmat,

Koht' ilo-virtenne vai'eta saa!

Uimalaulu.

Pojat, päästä lakki

Nakataan nyt pois!

Sitten yltä takki,

Kuka ensin vois!

Liivit, alus-vaattehetkin

Kaikki riisutaan,

Jotta ihan paratiisin

Puvuss' ollahan.

Voi kun tyyn' on lahti!

Joutuin vetehen

Viskautaan Ahti-

Ukon etehen!

Tyttöin uimarannassahan

Liekin Wellamo, —

Kas nyt ollaan valmihina

Airoilemaan jo!

Olkaa, pikku-veikot,

Matalalla vaan,

Viel' olette heikot

Vettä vellomaan.

Niinpä niin, nyt vesisillä

Kelpaa ollakin!

Juosta, vettä räpytellen,

Sep' on hupaisin.

Uimme, pulskaroimme,

Käsin väkevin!

Kilvatakin voimme,

Ken on etevin!

Mutt' ei, pojat, liian kauas

Sentään mennä saa,

Pettävä on veden kalvo,

Sekin muistakaa!

Välin sukellamme

Sorsan mahtihin;

Välin loiskahdamme

Lohen laillakin;

Veestä ruumis virkeyttä,

Jaloutta juo,

Niin kuin kaunis lummenkukka,

Upukkainen tuo.

Raitistunut kyllä

Ruumihimme on. —

Vaan nyt — kellä yllä

Vaatteet ensin on!

Nyt on kiire, nyt on hätä

Tuiki tulinen!

Viimeks jäävä saapi nimen:

"Matti Myöhänen".

Veikoille.

Kas, kuin tuolla kunnahalla

Kiiltomato pilkuttaa!

Kas, kuin tuolla taivahalla

Tähti pieni vilkuttaa!

Vaan kun aurinkoinen jalo

Pääsee maille paistamaan,

Kiiltomadon, tähden valo

Katoaapi kokonaan.

Veikot, valoa on vailla

Vielä armas isänmaa!

Kiiltomadon, tähden lailla

Kokekaamme pilkuttaa,

Kunnes kultaruskon koitto

Korottaapi kansamme!

Silloin vahva valon voitto

Vieköön heikon valomme.

Syksy.

Syksy sortaa seutujamme,

Kukkanurmet kuihduttaa,

Verhot riisuu vaaroiltamme,

Laaksoin lemmen lauhduttaa.

Myrsky riehuu raivosasti,

Aallot vyöryin ankarasti

Rannikoille roiskuaa.

Pois on luonnon laulukunta

Lämpömaihin lentänyt,

Taivas synkkä luopi lunta,

Talvi saapi voiton nyt;

Vaan kun uusi kevät koittaa,

Talvelta se vallan voittaa, —

Het' on luonto herännyt,

Elon syksy ihmisenki

Kukoistuksen kuihduttaa;

Majastaan pois muuttaa henki,

Omansa jo ottaa maa;

Mutta toinen kevät tuolla

Hautatarhan takapuolla

Autuaampi aukeaa.

Luistin-retki.

Yöllä lampi kannen sai

Mikäs meitä estää

Luistamasta? totta kai

Tuo jo alla kestää;

Joutukaa nyt veikkoset,

Ottakaapa luistimet!

Voi kuin kirkas onkin jää!

Kelpaa tuolla koittaa,

Parahin ken ennättää,

Kenpä toisen voittaa.

Jää on vahva kylläkin,

Luistimet siis jalkoihin!

Lähdetään nyt liitämään

Kirkasta jään pintaa,

Kaikki kilvan kiitämään

Aivan yhtä-rintaa;

Kun nää pojat ponnistaa,

Kyllä tuuli halkeaa.

Nytpä kaikki sinkoilee

Jäällä huiskin haiskin,

Rannikolla kuhnailee

Vielä yksin laiskin;

Hälle toiset irvistää:

"Elä tule; särkyy pää!"

Jo on aika rientänyt,

Mennyt leikin hetki;

Päätetäänpäs, veikot, nyt

Tämä luistin-retki.

Jokahinen joutukaan

Tositöitä toimimaan.

Palautettu.

Ol' elon aamu ihanaa

Minullai maailmassa,

Mut' pian päivä pilven taa

Pakeni paistamasta;

Mä vierin myrskyn maailmaan,

Juur pyörtehesen pahimpaan.

Sen seuroista mä ensistäin

Peräti poijes kiellyin,

Vaan usein näitä nähtyäin

Mä vihdoin niihin miellyin;

Unohdin kaikkein kalleimman,

Tään isänmaan ja — taivahan.

Mä huikennellen horjahdin

Totuuden, taidon tieltä,

Pyhimmät tunnot turmelin,

Lisäilin lihan mieltä;

Ijäti oisin eksynyt,

Ell' ei ois Herra etsinyt.

Vaan nyt se kaikki näkevä

Loi silmäns kurjaa kohti:

Hän valo, voipa, väkevä

Jo jalosti mun johti

Taas tielle, jolta erkenin;

Suo, Herra, sillä pysyisin!

Pojan laulu äidille.

Mä sua, äiti, kunnioitan,

Rakastan hartahasti; koitan

Neljättä Luojan käskyä

Näin täyttää, pitää pyhänä.

Vaikk', äiti-kult', et ole rikas, —

Se ollenkaan ei mikään vikas, —

Ik'-armas olet kuitenki,

Om' olen rintalapsesi.

Lahjojas mullen joka hetki

Suot, ylläpidät, ravitsetki,

Ilolla sua pidän mä

Siis silmieni edessä.

Sun ratoksespa, äiti hellä,

Saan virsiäni viserrellä,

Kun kuulet laulu-kieleni,

Sä ymmärrät mun mieleni.

Sä silmäterä, helmi kallis!

Josp' aina taivaan Herra sallis

Vaan hyvin käydä sinulle,

Se onni suurin minulle.

Ken, kurja, tohtii kättään nostaa

Vastaasi, — Jumal' auta! — kostaa

Mä tahdon hälle, maksaisi

Se vaikka sydän-vereni.

Sydämen pohjasta ma soisin,

Ett' elää kunniakses voisin —

Töin, toimin sua palvella,

Kunnekka pysyn valveella.

Kun kerran päivä mailleen kulkee,

Ja väsymys jo silmän' sulkee,

Suo sylihis mun uinahtaa,

Oi äiti armas, Suomenmaa!

Muistomerkkiä jaettaissa.[1]

[1] Jyväskylän seminarin läpikäyneillä opettaja- ja opettajatar-kokelailla on välistä ollut tapana teettää yhdenlaiset muistomerkit jokaiselle; v. 1878 ulospäässeet kokelaat teettivät kultaiset ankkurit, jotka sitten toverien kesken jaettiin eräässä Päijänteen pienosessa saaressa.

Kun merimiesi nousee laivahansa

Ja lähtee kohden merta siintävää,

Häll' ankkuri on vahva mukanansa,

Vaikk' ilma tyyni on ja kaunis sää.

Hän tietää myrskyn raivon, mylviväisen

Kaunista ilmaa joskus seuraavan;

Hän tietää monen aallon vaahtopäisen

Ja salakarin matkall' uhkaavan.

Ja silloin, raivosäällä, kolkoss' yössä,

Hän ankkurinsa pohjaan vajottaa;

Ei uuvu hän, vaan ahkerass' on työssä

Ja uutta säätä toivoo parempaa.

Ja taas kun Korkein hyvän ilman antaa

Hän laivahansa nostaa ankkurin

Ja meren laine hartioillaan kantaa

Kotoa kauas ja taas kotihin.

Koht' onpi tullut meillekin jo hetki —

Me purjehdimme mekin — maailmaan;

On edessämme toisenlainen retki,

Kuin tämä lyhyt vene-retki vaan:

Elämän meri seisoo au'enneena,

Se matkaajia, meitä odottaa,

Kaikk' estehet on heti rau'enneena,

Oi, kumppanit ja veikot, joutukaa!

Meill', ystäväiset, lähteissämme matkaan,

Myöt' olkoon toivon ankkur vahva vaan;

Sit' ei saa murtaa myrskyt rajuimmatkaan,

Ei elon virt', eik' koski kuolonkaan.

Se ankkur ei käy kohden meren pohjaa,

Se kohoupi hamaan taivaasen;

Se ankkur elämässä tässä ohjaa,

On alku elon ijankaikkisen.

On samat riennot, työt ja mielipiteet

Kaikilla meillä, veikot, ystävät;

Ne olkoot jalot, voimalliset siteet,

Jotk' ankkur-köytenämme kestävät;

Ain' yhden onni olkoon onni toisen:

Pois kateuden versot kitkerät!

Mit' yksin ei voi tehdä, usein voi sen

Yksissä neuvoin tehdä ystävät!

Nää pikku merkit, jotka tässä jaamme,

Ne toivon ankkuria kuvaavat,

Ja näitä kantaissamme muistakaamme

Myös yhdess' olon ajat armahat. —

Meill' yks' on maa ja yks on tuolla taivas,

Yks' ääni Korkein kuuluu kullekin:

"Ol' uskollinen, kerran maksan vaivas,

Tääll' elon kruunu suodaan sullekin!"

Vanhukselta.

Vuotta kymmenen kun elin,

Leikin, lauloin liruttelin,

Tanssin kukka-kummuksilla,

Puroon myllyjäni tein,

Juoksin äidin askareilla,

Tuuleen väkkäräni vein.

Iloinen ja riemukas

Laps' on kymmenvuotias.

Ikän' uudelleen kun elin,

Ylös, alas yrittelin:

Luulin paisuvani kerran

Maailmassa mahtavaksi

Lempi syttyi — nimeen Herran,

Liitto lyötiinkin yks kaks!

Palav' on ja innokas

kaksikymmen vuotias.

Ikän' uudelleen taas elin,

Pienoisia kasvattelin;

Työst' en luovuttanut kättä,

Päivät päästään ponnistin:

Enempi puoli täyttämättä

Jäi, mit' ennen uneksin.

Vakav' on ja miehuukas

Neljäkymmen vuotias.

Ikän' uudelleen viel' elin,

Hiljaisena huokaelin:

Koht' on tullut elon ilta, —

Polkuain siis viitatkoon

Armon säde taivahilta

Rauhan lepokammioon!

Ota, Herra, huomahas

Kahdekskymmen vuotias!

Karjalan laulu.

Sä syntymä-seutu, sä Karjalan maa,

Sä kyll' olet kultala, onnela meille!

Tää kansa on vaivojen karkaisemaa

Tääll' es'-isät taisteli, kunnia heille!

Nuo nuokkuvat hongat ja lehtevät puut,

Nuo koskien kuohut ja virtojen suut,

Ja vuoret ja laaksot on kallihit meille.

Kas Pielisen haarassa välkkyelee

Ves-rikkahat vyöt, sulokirkkahat kaaret!

Kas kuin Pyhäjärvikin läikkyelee,

Sen lainehiss' ui sadat luodot ja saaret!

Kas Simpelen selkä kun siintävi myös,

Mut, Luoja, sun uhkein' mestari-työs

On Vuoksi ja sen iki-armahat kaaret!

Tääll' istuihe Wäinämö soittelemaan,

Ja haltia-henkensä lauluhun kiihtyi,

Luo riensivät luodut ja kuunneltuaan

Ne hurmautui sulo-sointuhun viihtyi.

Tääll' loimotti Ilmarin hehkuva lies;

Tääll' Lemminkäinen, se hilpeä mies,

Löi leikkiä myös sota-intohon kiihtyi.

Tääll' es'-isät korpehen kaskea kaas,

Ja muokkasi mullan ja siemenet kylvi:

Nous halla ja viljan se vei tahi taas

Vihollinen korjasi, kun sota mylvi;

Mut pois hätä! es'-isät pettua söi,

Ja talvet he ahmoja, karhuja löi,

Ja taas kesän tultua siemenet kylvi.

Oi, tottapa tähdissä merkitty lie

Jo ennalta Karjalan kansa sun vaivas!

Ol' ahdas ja hurmetta uhkuva tie,

Jot' astumahan sinut määräsi taivas.

Ken tuskias kertoa jaksaisikaan,

Ken huolias nyt kävis huutelemaan,

Kun itse jo ääneti kärsit sun vaivas?

Kun pääsevi päiväksi nouseva koi,

Niin nähdähän, kuullahan Karjalan maine;

Ja silloinpa Wäinölän kantelo soi,

Kuin ennen ja silloinpa laulujen laine

Taas virtana vierevi halk' isän-maan

Sit' yhtyvi maailma kuuntelemaan,

Näin kuuluksi käy koko Suomemme maine.

Kova pää.

Kun äiti A:ta ensimäistä

Opetti mua ääntämään,

Mä satuin pääni kääntämään, —

Silmäilin kissaa leikkiväistä, —

Mieleeni jäi vaan nuhde tää:

"Laps-rukka, sull' on kova pää!"

Sen jälkeen koulumestar-ukko

Mua opetti kuin kelpo mies!

Löi päähän, jotta tuns ja ties

Pään laadun! Sitten hivus-tukko

Kourassa hartaast' äännähtää:

"Voi lurjus, sull' on kova pää!"

Jouduinpa rippikoulun ikään,

Mä lukkarille määrättiin;

Taas pääni tarkoin tutkittiin:

"Sun päähäs ei vaan pysty mikään," —

Näin kanttorimme ärjähtää, —

"Voi konna, sull' on kova pää!"

Nyt vasta mieleheni entää:

Kaikk' kirjat vieköön emä hiis!

Mä soturiksi riennän siis!

Jos luoti otsahani lentää,

Se siitä varmaan syrjähtää,

Kun mull' on hirmun kova pää!

Eksynyt.

Mä korpehen riensin kuin eksynyt lammas,

Kun myrkkyiset nestehet mieleni vammas,

Ja kauaksi, kauaksi jäi koti-talo,

Ylt' ympäri huokaili synkeä salo,

Mua haukata pyys peto, hirveä-hammas;

Sen kauhea suu, kita uhkas mun niellä,

Mä turmion reunalla seisoin jo siellä, —

Nyt pilkahti taas kodin ikkunan valo,

Ja kohtapa löys minut Ystävä jalo,

Me yhdessä kuljemme nyt koti-tiellä.

Lumisilla ollessa.

Voi, kuin nyt on lumi nuoskaa!

Joutukaa jo, pojat, juoskaa!

Kalle, Pekko, Heikki, Ville

Tulkaa, tulkaa lumisille!

Mie jo viskaan

Aika pallon,

Suuren niin kuin miehen kallon,

Riston niskaan.

Kas nyt Heikki

Tätä

Elämätä!

Tämähän on vasta leikki!

Poikaset kun huiskaa,

Ett'ei kertoa voi sanat,

Lumipallit tuiskaa

Valkeat kuin metsäkanat!

Kalle, Kalle paiskaa

Tuota laiskaa,

Joka seisoo tuolla

Taka-puolla!

Katsos hölmö, kun sai pallin,

Kaatui mullin mallin!

Huh, huh, huu!

Lunt' on ihan täynnä suu!

Elä itke, ole vait!

Tyydy siihen, mitä sait!

Riston lumipallit ovat

Liian kovat!

Juhana ja Kalle

Käyvät painimaan,

Jussi jäikin alle,

Lunta päälle vaan!

Näätkös Pekko,

Jussin vasta ostettu

Uusi mekko

On kuin veestä nostettu!

Kädet käyvät kohmeesen,

Lähdetään pois huoneesen;

Kukaan ei saa nakata,

Jo on aika lakata.

Lasten joululaulu.

On joulujuhla joutunut,

Meill' armas aika alkanut,

Nyt lapset laulakaamme!

Kun kuninkaamme kultainen

On tullut luoksi lapsien, —

Nyt iloitella saamme.

Hän tekee suuren armotyön,

Hän poistaa pimeyden yön,

Ja lahjojansa jakaa.

Hän siunauksen meille suo,

Hän apuansa aina tuo,

On ystävämme vakaa.

Tää kynttilöity kuusonen

Tuo meille muiston tuorehen

Sen valon valkamasta,

Mi lauhtumatta lempeään,

Suloisen valon säteitään

Lähettää taivahasta.

O Jesus, johda retkemme,

Ja meidän elon hetkemme

Sinulle elää anna!

Kun kerran loppuu elon tie,

Luo autuaitten meitä vie,

Sun kotihisi kanna!

Uunna vuonna.

Onnellista uutta vuotta

Toisilleen nyt toivottaa

Ystävykset; eikä suotta

Tapa tää lie tullutkaan:

Onhan taas jok' ainoalle

Onnen arpa heitetty,

Vaikk' on vielä verhon alla

Etehemme peitetty.

Salaisuuden esirippu

Vähitellen kohoaa,

Täänkin vuoden arpalippu

Kääröstänsä aukeaa:

Se, mik' on nyt taivahalle

Tunnettuna yksin vaan,

Kohta koko maailmalle

Julki tietää annetaan.

Tok' ei sentään satunnaista

Kenenkään oo kohtalo:

Kaikki mit' on olevaista,

Määrännyt on Luoja jo.

Siispä Herraan Jumalaani

Turvaun taas vakaasti,

Hän on suoja isänmaani,

Tuki Suomen kansanki.

Juokse, porosein!

(Franzén'in mukaan.)

Juokse, porosein,

Poikki vuoret, maat!

Seista, syödä, saat

Majall' impyein;

Siellä verraton

Sammal-aarre on.

Päiv' on lyhyinen,

Mutta pitkä tie,

Laulaissan' nyt vie

Matka joutuen!

Tääll' on sudet vaan

Usva-majoissaan.

Jos mä lentäisin,

Niinkuin kotka tuo,

Kultapilven luo,

Ehkä näkisin

Silmät lemmityn,

Huulten hymyilyn.

Sydämeni sä

Kohta kiedoit niin

Lemmen pauloihin,

Ett'en selviä:

Vedät totta kuin

Koski innostuin.

Sinut nähtyäin,

Suurest' ikävöin,

Aina päivin, öin

Mietin mielessäin:

On se onni vaan,

Kun sun omaks' saan!

Vaikka kätkeisit

Laakson kiven taa,

Taikka porolla

Metsään rientäisit:

Kivet, hongat ois

Tieltäin käypä pois!

Kerran talvipäivänä.

Tuhansia timanttia

Ilmass' säihkyy, kimmeltää,

Hopeisia untuvia

Täynn' on kirkas talvi-sää:

Tänään taivas halaa

Runsahasti maahan valaa

Loistoaan.

Oi, kuin välkkyy pinta hangen,

Kiiltää oksat koivujen!

Kaikk' on kaunistettu sangen

Hohtoisaksi; huoneitten

Räystäät, katot, harjat

Täyttää sadat tähti-sarjat

Loistollaan.

Kehä kirkas päivän terää

Piirittää ylt'-yltänsä, —

Varmaan talvi tällä erää

Viettää nimipäiväänsä,

Senpä juhlan tähden

Koristaikse kaikkein nähden

Loistamaan.

Katso vuoret, kummut, mäet,

Metsät, laaksot, maat ja suot: Kiillon

kaikkialla näet,

Mihin vaan nyt silmäs luot!

Totta maailmassa

Kaunein talv' on Pohjolassa

Loistossaan!

Kätkyen luona.

Anni pikku siskoaan

Hiljalleen kun tuuditteli,

Joutui kummaan kummimpaan

Siskon suu kun myhäeli:

Malttanut ei mieltään, ei,

Äidillensä sanan vei.

"Tulkaa, äiti, katsomaan,

Kuinka Helmi rauhaisasti

Kätkyessä maatessaan

Hymyilee niin ihanasti!

Äiti-kulta, sanokaa,

Miksi Helmi naurahtaa!"

Ilost' äiti hymyää,

Lausahtaapi hälle vastaan:

"Jumalamme lähettää

Enkelinsä taivahastaan

Kaikkein lapsukaisten luo,

Koska uinahtavat nuo.

Nepä utu-siivillään

Suopi nukkuville suojan,

Vievät hengen näkemään

Kunniata suuren Luojan:

Lapsi sentään naurahtaa

Autuutta kun maistaa saa.

Laps kun siivo, hyvä on,

Miellyttää se enkeleitä.

Jos on paha, kelvoton,

Vuodattaa ne kyyneleitä:

Lapsipark' ei silloin saa

Rauhaisasti uinahtaa."

"Siivo oon ma ainiaan,

Siivo!" — virkkoi Anni tähän —

"Tok'en soisi milloinkaan

Enkeleitä itkemähän!" — —

Onnellinen Anni ois

Sanansa jos pitää vois!

Sydämelleni.

Sydän, sydän kurja!

Miks taas olet hurja:

Kiihkeänä kiehut,

Raivoisena riehut,

Pauhuss' elon myrskyjen!

Sydän, sydän voimaa

Etsi! Elä soimaa

Suotta Onnetarta:

Karkoita ja karta

Epäilystä synkeää!

Sydän, sydän taivu,

Lepohon jo vaivu!

Nuolet koston, vihan

Särje, murra ihan, —

Herran kosto olkohon!

Kukan kyynel.

"Mit' itket, kukka kaunokainen,

Kun luonto hehkuu loistavainen?

Miks kyynel kiiltää silmässäs?

Vai onko rauhaas öinen haamu

Häirinnyt, ett'ei armas aamu

Saa ihannella hymyäs?"

"Oi, kamalaa näin yöllä unta:

Syys-myrsky riehui, satoi lunta,

Mun siskoin nääntyi sorroksiin;

Puut, pensaat oitis paljastuivat

Ja ropakoissa lehdet uivat, —

Ken ties jo kohta käykin niin!"

Juokaa, miehet, juokaa!

Kun Luoja viljavuoden suo,

Niin viinapolttimoihin nuo

Jumalan lahjat tuokaa!

Ne täällä pannuun heitetään,

Teill' ilo-lientä keitetään, —

Ja juokaa, miehet, juokaa!

Jos rakehet taas viljan lyö,

Tai halla kaiken kasvun syö,

Ja lapset itkee ruokaa;

Niin älkää jääkö parkuhun,

Vaan menkää krouviin karkuhun,

Ja juokaa, miehet, juokaa!

Ja hongat, suuret pölkkypuut,

Ja koivut, haavat ynnä muut

Kaikk' ostajille suokaa!

Ja mihin sitten markkanne?

No, täytelkää taas sarkkanne

Ja juokaa, miehet, juokaa!

Jos koti käypi kurjaksi,

Ja mieli muuttuu nurjaksi,

Pois murhepilvet luokaa,

Ja rientäkäätte krouvilaan

Taas niinkuin toiseen maailmaan,

Ja juokaa, miehet, juokaa!

Jos vihdoin viina kuohuillaan

Upottaa uhkaa isänmaan,

Ja kansa-raukka huokaa;

Te uljuuttanne näyttäkää:

Het' uimaan tulvaan syöksykää! —

Ja juokaa, miehet, juokaa!

Pakkasen pakinoita.

Valtia-herraks taas olen noussut Pohjolan maille,

En kehu, sen sanon vaan, ett' olen mahtava mies.

Halla, mun veljeni, on salamielinen ryöväri, julma,

Kammona kulkevi hän öisin ja viljoja vie;

Rehtinä liikun ma virkani puolesta yöt sekä päivät,

Rehtipä, tiedän mä tuon, Pohjolan kansakin on.

Syksyn tultua kansitan äkkiä lammit ja järvet,

Kiiltävän iljantehen luistaja-parvelle suon;

Sievästi silloittaa sipasen joet, suot rämehetkin,

Sittepä nuo kesätien koukerot oikoa voi.

Turhaan raukeavat Lumetartenki laatimat hanget,

Jos vaan kättäni en laske ma varjelemaan.

Kirkastan komeaks kuperan, jalon taivahan kannen,

Hattarat pois hajotan tähtien tieltä ja kuun.

Silloin talviset yöt, revon tulten leimussa myötään,

Ilman impien kanss' tanssin ja leikkiä lyön;

Kolhaisen myös vasarallani nukkuvien tuvan seinään,

Muistutan: kuinkapa lie kaikk' ovet suljettu vaan!

Tähtiä hangelle kylvän, pensaat, puut hopeoitsen

Kas, nepä kimmeltelee loistossa armahan koin!

Lapsille ikkunan ruutuun kukkia teen komeoita,

Vaikkapa pienosien ystävä muuten en lie.

Joskus ma tuulten siivillä lentäen viimana viuhkan,

Silmäni luon pukimiin, jos kenen ulkona nään;

En repaleisia sääli ja josp' uhallaan kuka vastaan

Nokkansa töllistää, siihen mä merkkini lyön;

Vaan suloneitosen tai jalon poikuen poskille ruusut

Koht'ani armahat luo; heille mä kunnian suon.

Ihmiset uhreillaan mua myös lepyttäin jumaloivat,

Heidänpä huoneistaan kas savut tupruelee.

Lämpöä, tuot' Etelättären heimoa, en kovin suosi,

Hänpä se, luulen ma, taas kohtakin valtani vie.

Vappu.

(18 1/5 72.)

Jo kevään kulta-päivynen

Säteilee korkealla;

Jo lirittääpi leivonen

Nyt taivaan kannen alla;

Jo peipot puissa tirkuttaa,

Ja teeret, kyhkyt kukertaa.

Oi, kuulepas, kuin kajahtaa

Nyt laulu ihmistenki!

Sen riemulaulun vaikuttaa

Myös toivon raitis henki:

Kevättä tervehtämään jo

Nyt riemuin rientää nuoriso.

Kas tuossa joukko seisahtuu,

Ja riuku viirinensä

Ja kiehkuroineen kohouu

Jo heidän keskellensä,

Ja "hurraa, hurraa" raikuupi

Niin että kummut kaikuupi.

Nyt pallot, kiekot kieppuvat

Ylt'ympärinsä viirin,

Ja pojat, neidot iloisat

Tekevät leikki-piirin:

Nyt hypätään ja hyöritään,

Nyt lauletaan ja pyöritään.

"Luojalle kiitos! Toukokuun

Ens' päiv' on tullut — Vappu!"

Niin virkkaa lehvät viiripuun,

Niin joka lippu, lappu.

Nää riemun, toivon sanaset

Myös lausuu ihmis-sydämet.

Saaren Lotta.

Kuustoista vuotta ummelleen tät' ennen

Sylvester Saari nimipäivänään

Sai lahjan puolisoltaan, joka mennen

Pois, kiiruhti het' toiseen elämään.

Tää lahja, lapsukainen, toden totta

Ol' isän kallein aarre ainoinen;

Ja hoidon huolekkaan sai pikku Lotta,

Lapsesta nousi, sujui neitonen.

Ol' armas hän kuin aukeneva kukka,

Kuin kuvustansa käyvä liljanen;

Kaulalle valui kellertävä tukka,

Silmistä loisti sini taivosen.

Ja sydän hällä raitis, puhdas päilyi,

Kuin lähde keskell' lehdon varjokkaan;

Siell' onni, tyyni, rauhallisuus säilyi,

Se kuvas kukkamaailmata vaan.

Isännän nimi-, neidon synnyinpäivä

Taas vuoden lopuss' oli joutunut:

Mon', onnentoivotuksill' ennättäivä,

Ol' Saarelaan jo vieraaks saapunut.

Viel' ajoi joku. Ihastus nous suuri,

Kun sisään astui reipas maisteri,

Porvoosta tullen muuttaimasta juuri,

Näät, papin-Jannesta nyt Janne-papiksi.

Ja lapsuutensa leikki-toverille

Nyt pappi muistoks kauniin kirjan toi,

Ja Lotta vieno vivaht' enkelille,

Kun lahjoittajaan katsehensa loi.

Mut silloin säde silmäst' iski silmään,

Ja säpsähtipä sydän-parikin;

He kumminkaan tuost' eivät olleet millään,

Vaan yhdistyivät toisten puheisin.

Ja hauskast' aika vieri. Vieraat lähti;

Jäähyväisiks viel' lasit kilisi.

Kuu katseli ja kirkas ilta-tähti,

Kun hevoset pois juosta vilisi.

Samassa saapui muija; kumma nuttu

Ja myssy rietas häll' ol' yllänsä.

Se oli taikavehkeistänsä tuttu

Noit'-Anni, kaukaa Korven töllistä.

"Hyv' iltaa, Anni! Mitenkähän tietois

Nyt lienee laita? tietyst' ennellään!

Täss' apua! Pois, ett'et mua kietois!"

Näin Saaren Lotta laski leikkiään.

Siit' akka ärtyi: "kurjan kurjat aiat!

Nyt kiljutaan vaan pois ja taasen pois!

Juur kuin ois ruoste raiskannunna taiat!

Nuor' tyttö tekis parhain vait kun ois!

Vierähti talost' ennen viina-sarkka

Mun vanhan sydämeni lämpimäks;

Kouraani kirkas kilisevä markka,

Ja käskemättä Anni tul' ja läks!"

Nyt lepytellen Lotta tarttui kiini

Noit'-Annin käteen vanhaan, ryppyiseen:

"Heh, suuttumukses poistakoon tuo viini!"

Ja Anni lauhtuikin taas ennelleen.

"Ah!" tokas Anni, "tuoppas lasi toinen,

Lapskulta, jotta siitä katsoisin

Sun sulhos, onko nähdä tuo min-moinen,

Sen, Kies'avita, äsken unhotin!"

"En tilkkaakaan! Voi jospa isä tietäis

Sun täällä vehkeitäsi vellovan,

Ei noitanahkas löylyänsä sietäis!"

Näin Lotta lausui sanan ankaran.

"Noh, tulkoon piru, vieköön kaikki hornaan,

Jos isäs noitaan kättään puututtaa!" —

Nyt Anni kuiskutteli Lotan korvaan,

Ja neiti hänt' ei viitsi suututtaa.

Noit'-Anni läksi. Lotta isän luoksi

Kiiruhti ollen hiukan hämillään.

Sylvester Saari kysyikin sen-vuoksi:

"Jokos nyt, lapsein, rupeet väsymään?"

"Niin! Kyökis' äsken tuohon Noita-Annaan

Mä suutuin, enkä kuullut lorujaan!"

"Vai niin, laps-kulta; kohta maata pannaan,

Tään vuoden vihat poies — nukutaan."

Ja Lotta, hyvää yötä toivotellen,

Jo kammariinsa oitis pyörähti;

Mut' un' ei tullut silmään neitosellen,

Sydämen kirkas lähde värehti.

"Noit'-Anni, höpsy, jaaritella joutaa!

Mä taikuriks — hyi! Oikein häpeän!

Mut saatanhan nuo kalat suotta noutaa!

Ken silakkaa vois syödä seitsemän!

Vaan vakuuttihan noita: Ihan varmaan

Tän' yönä sulhos peiliin ilmestyy!

Miks Janne loi tuon silmäyksen armaan?

Hän punastui — ah! Mikäs siihen syy?

Voi, tuota Annin hirmu-lisäkettä,

Kun vannoen hän kielsi ett'ei sais

Ees pisaraakaan maistaa sitten vettä,

Vaikk' kieli suussa ristiin halkeais!

Vaan mitäs, jos het' ilmestyiskin Janne!

Ei! Mutta miks'ei! Tuo on mahdoton!

Voi, hyvä Luoja, ethän pahaks panne!

Mä tyttö raukka olen onneton!"

Näin kiusausta karkoittaa hän koitti,

Jonk' korvaan hälle laski kieli kyyn.

Ol' Evan lapsi hänkin — käärme voitti,

Ja Lotta ryhtyi puuhun kiellettyyn.

Hän silakkaa nyt seitsemäisen söikin

Het' ahnehesti päineen, pyrstöineen. —

Sydämen kirkkaan lähteen tunto löikin

Sekaisin mustaks pohja-ruupuineen.

Hän pöydälle nyt peilin asetteli,

Kaks lamppua sen eteen loistavaa.

Viel' lahja kirjaa kaunist' ihaeli,

Sisäänkin tahtoi hiukan vilahtaa.

"Voi!" äänsi hän. Siit' aukeis kuva hälle

Its' elon Herran ristiinnaulitun.

Juurelle ristin äkkäs luitten päälle

Pääkallon, kuolon merkiks kuvatun.

Pois kirjan pisti. Peiliänsä kohti

Kauhistuneena alkoi kääntyä;

Töin tuskin enään hengittääkään tohti; —

Hän janost' oli myöskin nääntyä.

Ja mietteet mustat, tuskalliset, tummat,

Hän aivoissansa tunsi vyöryvän,

Hän öiset haamut kauhistavat, kummat,

Ylt' ympärinsä luuli hiipivän.

Kun sairas kärsii tuskaa polttavinta,

Se nukahtaapi joskus hetkeksi:

Niin raukes tuokioksi Lotan rinta.

Unetar nopsa silmät ummisti.

Luuranko julma peilihin nyt karkas —

Mut ristiinnaulittu pääs etehen. —

Ja Lotta huimas käsillään ja parkas:

"Oi. Jesus auta! minne joutunen!

Syvyyden liekin onneton laps luuli

Jo kohinalla raivoon syttyneen.

Sylvester Saari hätähuudon kuuli,

Murs' oven pirstoiks' into-voimineen.

Ja siin' ol' lamput rikki lattialla,

Ja Lotta kaatuneena tuoliltaan;

Mut öljy kiehuin paloi paukkinalla,

Valmisna kaikki tuhkaks muuttamaan.

Ja liekin keskelt' isä lapsens kaappas,

Pois repi puvun ilmi-tulisen.

Vuoteesta peitot kallihit jo raappas,

Löi tukehduksiin lieskat öljyjen.

Mut Lotta oli saanut suuret vammat,

Hän tainnoksissa vietiin vuoteellen.

Ja kivut kiihtyi aina ankarammat,

Hän ristiin rastiin puhui houraten.

Ja isä, lääkäriä odotellen,

Veslasin lapsen kuivaan suuhun toi,

Sen riemastuin ja suurest' ihastellen

Viimeiseen pisaraan jo sairas joi!

Ja Lotta tointui, virkistyi, ja — saipas

Taas isä kuulla lapsens äänenkin —

Hän Janne-pappia het' siltään kaipas;

Ja yösydännä pappi noudettiin.

"Tuo armas sairas minut ensikerran

On papilliseen toimeen pyytänyt!"

Hän mietti, seisten, kuin ois voima Herran

Läp' ydinten ja luitten iskenyt.

"No, jääkää rauhaan!" sanoi isä, luullen

Sairaalla jotain salaist' olevan.

"Ei!" virkkoi sairas, "molempien kuullen

Mä rikokseni julki tunnustan."

Hän kertoi kaikki. Välin hieman esti

Pien' nyhkäys vaan soivan äänensä.

Silmässä kyynel kiilsi suloisesti,

Sydämen lähde alkoi selvitä.

Lopuks hän lausui, ojentaen kättään:

"Teilt', armahimpan', pyydän anteeksi"!

Lotanpa sormeen, hänen tietämättään,

Papilta sormus silloin suikahti!

Ja pappi näin: "Sult' isä, siunausta

Mä pyydän. Lapses olen kihlannut"!

"No, Herran nimeen! Jos vaan Tuoni musta

Manalan hälle ei lie aukaissut!"

Avulla Luojan! lääkkeet, nuoruus, lempi

Sai terveeks neiden. Häätkin seuras jo!

Tuo kaunis nainen, muita sävyisempi,

On Janne-papin hurskas puoliso.

Kaksois-veljekset.

Lähellä rajaa Vanhan Suomen puolla

Asuskel' ukko Kärki töllissään;

Laps-joukon ruokki, salomaassa tuolla

Hän vaimonensa työllään hi'ellään;

Vaan hellemmin kuin muita lapsiansa

Vanhukset lempi kaksoispoikiansa:

Ne sai he vasta vanhall' i'ällään.

Ja kaksoisista Pekko oli toinen

Ja Jaakko heistä toinen nimeltään;

Ne leikki, kiisti, mutta vihan-moinen

Ei riita ollut koskaan välillään;

Ja sikäli kuin ikää heillen karttui,

He nousi, kasvoi voimistui ja varttui,

Mut leikit, kiistat kesti yhtenään.

Ja vuodet vaihtui. Ajan myrskyt särki —

Kaas perheen onnen ylös-alaisin.

Pois muutti multaan vaimonensa Kärki,

Ja lapset siirtyi mikä minnekin;

Mut sotamieheks joutui tuosta Pekko,

Pää kerittiin ja päälle Ryssän mekko

Pojalle pantiin, poijes vietihin.

Vaan Jaakko — surren veljeänsä — rajan

Ylitse muutti Ruotsin puolellen.

Talossa renkin' oli vuoden ajan,

Jo jäseneks hän pääsi perheesen:

Näät, neidon mielen voitti Jaakon sävy,

Ja renki-Jaakost' tuli talon vävy,

Niin, kotivävy, turva myöskin sen.

Taas vuodet vaihtui. Syttyi Suomen sota,

Mi ratkais vihdoin maamme kohtalon.

Sen sankareist' on monta mainiota

Kapteeni Malm myös niiden joukoss' on.

Malminpa raitis isänmainen henki

Sytytti syämet talonpoikienki,

Jotk' innoll' otti osaa taistohon.

Myös Jaakko Kärki — päässä kirkko-myssy,

Uus nuttu yllä, pieksut jalassa,

Vyön alla kirves, olall' oiva pyssy —

Kuin mies hän marssi Malmin joukossa;

Ja vähemmin kuin tulta kaski-puissa

Hän ruudin tulta pelkäs otteluissa:

Miehestä mieheen kulki maineensa.

Kymmenes päivä nyt ol' Elokuuta,

Ruispellot nuokkui kullan keltaisna,

Vaan talonpojill' oli tointa muuta,

Kuin viljojansa koota pelloilta:

Ol' leikattava touko toisenlainen,

Niin kallis vilja, elo isänmainen,

Jost' uusi polvikin sais nauttia.

Pelkjärvell' oli tänään talkoo-päivä,

Siis miehissä nyt sinne marssittiin,

Ja joukko, eriteitä ennättäivä,

Pääs paikallen ja niittoon käskettiin;

Ja talkoista se tiedetähän näistä:

Kaks sataa kaatui maahan Venäläistä

Ja toiset rajan taakse syöstettiin.

Kun Malmi voitostansa riemuellen

Nyt vihollisten jälkeen ratsastaa, —

Hän hämmästyy, hän katsoo kummastellen,

Eik' uskotuksi silmiänsä saa!

Kaatunut Ryssä makaa veressänsä

Ja talonpoika hänen vieressänsä

Syleilee tuota — suuta suikkajaa!

"Mies hiiteenkö jo sult' on mennyt järki!"

Kapteeni karjaseepi ä'issään.

"Ei, hyvä herra!" vastaa Jaakko Kärki,

"Vaan veli syleileepi veljeään!

Me, jotka ennen yhtä leipää söimme,

Toisiimme äsken kuolon haavat löimme,

Nyt sovimme jo rikoksemme tään."

Ja sotamiesi Pekko Kärki nostaa

Päätänsä, kooten voimat riutuneet:

"Jos täm' on rikos — niille Herra kostaa,

Jotk' isänmaan on halki raadelleet;

Sotilas tekee käskettyä työtä,

Vaikk' kyynel-silmin täytyy haava lyödä — —

Myös toistamm' emme taannoin tunteneet."

Ei sanaa muuta. Rinta rintaa vasten

Kaksoiset nukkui niin kuin kehdossaan.

Mut Malmi, kuullen miestens' urhokasten,

Vakaasti päästi sanat huuliltaan:

"Niin, Jumal' auta, mull' on mieli yksi;

Viel' yhteen täytyy tulla liitetyksi

Tää jalo kansa koko Suomenmaan!"

Maansa puoltajain laulu.

Jos vaara uhkaa maatamme,

On eessä työ: —

Me vastustajat kaadamme,

Sen vannoakin saatamme,

Ken tohtii sortaa maatamme,

Sen surma syö!

Hän paetkoon ku ennättää,

Kun pohjan urho rynnistää,

Kun Pohjan urho rynnistää ja lyö!

Kun innoll' isäin koitamme,

Niin varmahan

Me viholliset voitamme;

Ja riemuellen soitamme;

Näin kunnioittaa koitamme

Maan armahan.

Hän sankarnimen aina saa,

Ken puoltaa kansan kunniaa,

Ken puoltaa kansan kunniaa ja maan.

Suomettaren osa.

Kun kerran emo Luonnotar

Lapsparvellensa alkoi jaata

Perintötilkun asuinmaata,

Nous siitä telme, totta mar!

Kiivaimmat riehuin esiin juoksi

Tyynemmät syöstiin pois sen vuoksi.

Myös muuan nuori tyttönen

Näk' unhotuksiin joutuvansa,

Muistuttaa rohken' emoansa

Näin: "Suo mi…" Tuossa tyrkäten

Jo hältä puheen toinen taitti;

Hän odotti ja oli vaiti.

Uudelleen tahtoi alottaa.

Hän siivost' yritti kuin äsken

Taas: "Suo mi…" "Sun mä, kuules, käsken

Vait' olla kunnes mull' on maa!"

Näin tiuskasi nyt muuan hälle,

Sysäten aina syrjemmälle.

Useimmat osan saivat jo. —

Viel' alkoi tyttö hilpeästi:

"Oi äiti! Suo mi…" Nytpä esti

Puheen hält' emon lausunto:

"Ah, kuin ma unhottaa sun saatoin!

Sä, lemmittyin, viel' olet maatoin!

Suon sullen palan Pohjolaa

Tuoss' Itämeren rantamilla;

Sen järvillä jo tuhansilla

Ja koskill' ehdin kaunistaa.

Kun sanas äsken kuului: Suo mi…

Niin olkoon osas nimi — Suomi."

Runotar ja minä.

Hän joskus kun

Mun tykönäni viihtyy,

Niin lauluhun

Mun sydämeni kiihtyy,

Ja sanat soi

Valmisna runoelmaan,

Mä vaivun, oi!

Jo Runottaren helmaan!

Ei mua vie

Hän päärlyvalkamoille.

Lie jyrkkä tie

Myös runonkukkuloille:

Puutarhastaan

Hän lehvän taitteleepi,

Sen mullen vaan

Ujosti taritseepi.

Sen lehväsen

Mä kiinnän paperille,

Ja näyttelen

Sit' joskus ystäville:

Ne hymähtää,

Ja kaikkein silmä vilkkaa,

Yks ylistää,

Yhdeksän tekee pilkkaa!

Mä aattelen:

Nyt tästä työstä lakkaan,

Ja lietehen

Kaikk' kyhäelmän' nakkaan;

Vaan Luoja ties,

Kuin päähäni lie tullut:

Tuo yks on mies,

Muut yhdeksän on — —

Mä kaks ja viis

Nyt piittaan enää tuosta,

Ei muuta siis

Kun annan laulun juosta!

Mut ah ja voi!

Ma kuinkas laulelen nyt?

Ei sydän soi, —

Pois Runotar on mennyt!

Kun sitten taas

Mä yksin istun illoin,

Niin — arvatkaas! —

Hän luoksein saapuu silloin!

Nyt sanat soi

Valmisna runoelmaan,

Mä vaivun, oi!

Jo Runottaren helmaan!

Unohtumaton hetki.

Eräs huvihetki

Sielussani säilyy,

Muistosta ei multa

Murene se pois:

Riemullisin retki

Edessäni häilyy,

Kuin sam' aika-kulta

Vielä nytkin ois.

Venonen se viilsi

Nopeasti nientä

Kohden; — siinä kahden

Me vaan kuljimme;

Veden kalvo kiilsi,

Koska monta pientä

Lainetta nyt lahden

Piirsi purtemme.

Yltä päältä kastuin,

Kun ma kovin sousin,

Sillä varsin varmaan

Innolla sen tein;

Maalle sitten astuin,

Nurmikolle nousin,

Taluttaen armaan'

Sivullani vein.

Lämmin oli ilma,

Päivä-kulta paistoi,

Hyttysparvi huiski,

Ilmass' survoen;

Hymyellen Hilma

Mansikoita maistoi, —

"Kuule Aatu," kuiski,

"Nyt on hupainen!"

Peipponen se puussa

Hilpeästi hääri,

Kiiruhteli kesän

Askareissansa;

Silpoja ol' suussa

Niistäpä hän kääri

Pienokaisen pesän

Poikasillensa.

Heleästi helkki

Lintuin kuorolaulu,

Myöskin puron tahti

Tuotti huvia;

Vienosesti välkki

Luonnon sulo-taulu,

Laineheton lahti,

Täynnä kuvia.

Taiten sitten taittoi

Hilmaseni hieno

Ruususia rannan

Kauno-kädellään,

Seppeleeks ne laittoi,

Virkkaen näin, vieno:

"Sulle, Aatu, annan

Muistoksi nyt tään!"

Sepä huvihetki

Sielussani säilyy,

Muistosta ei multa

Murene se pois;

Riemullisin retki

Edessäni häilyy,

Kuin sam' aika-kulta

Vielä nytkin ois.

Morsiaimelle.

Oi taivas, joka joskus Onnetarten

Suot käydä asunnoilla ihmisten!

Oi morsiain — kas sinuapa varten

Ne tänn' on tulleet siivin liitäen!

Ne povessas nyt varmaan lymyilee,

Sen — vuoksi kasvos, huules hymyilee!

Ja sielun sulo-akkunoihin, silmiin,

Ne juhlallista ihanuutta luo,

Myös poskein ruusut vienosti tuo ilmiin,

Ett' sydän onnenpisaroita juo;

Ja hyväin henkein seura riemukas

Kai kilvan tanssii myrtti-kruunussas.

Kuin kedon kukka nuori ootpa vainen,

Mi verhostansa vasta puhkeuu,

Mut lause kuuluu kolkko, oudonlainen:

Pois ruoho kuivuu, kukka lakastuu!

Hymyten kukka suukkons' aukaisee,

Mut myrskyt joutuu, ne sen raukaisee.

Sun laitas sentään onpi toista aivan;

Sä säilyttää voit, mit' ei kukka voi,

Sä säilyttää voit lempes — lahja taivaan,

Jok' elon syksylläkin vihannoi;

Kun rinnan täyttää lempi, rakkaus,

Ain' onnellakin siell' on asumus.

Siis lemmenkukka alat' tuoksuvaisna

Sun sydämessäs onnen tuottakoon!

Ja Herran armolähteet uhkuvaisna

Ne virvoitusta kyllin vuotakoon!

On täytettäväs "vaimon kutsumus",

Ja siihen sulle Herran siunaus!

Yljälle.

Useesti kuullaan nuorten unelmista:

Ne virvatult' on, pian sammuvat!

Mut tuohon huutoon ei oo luottamista,

Sen, veikko, selvästi nyt todistat.

Sä vaappumatta toivos toteen autit,

Todeksi muutit lemmen-unelmas,

Nyt sydämessäs suloisuutta nautit, —

Ah, varmaan oot jo maassa autuas!

Sä etsit, löysit, solmesitpa liiton,

Sait toisen puolen omaa itseäs,

Ja töihin, toimiin innostusta siit' on,

Kun vastaan tuikkaa silmä lemmekäs.

Ja lepo, rauha, joka tähän asti

Juur harvoin löysi tietä ovelles,

Nyt sydämessäs asuu vakavasti,

Ja huvimajan laatii povelles.

Ain' elon kenttä sullen vihannoikoon,

Ja hedelmiä kantakohon myös!

Ja iltakello suloisesti soikoon.

Kun päätät vihdoin pitkän päivätyös!

Sonetti.

Tänn' usein nousen. Armas on tää mäki!

Tääll' Aunin kanssa istuin Kesäkuussa,

Kun kaikkialla metsässä ja muussa

Luonnossa leikki Lemmetärten väki.

Kevättä kukkui helkytellen käki,

Kevättä kukers kyyhky illan-suussa,

Kevättä rastas raksutteli puussa,

Kevättä korva kuuli, silmä näki.

Mä sydämeni tuntehista viel' en

Aunille ollut hiiskunut, ja luulin

Nyt ajan tulleen, rohkaisimpa mielen' — —

Ja vastauksen ujon — "tahdon" — kuulin;

Nyt sydän puhui, puuttui sanat kielen, —

Ja Aunin huulihin mä koskin huulin!

Juhannus Karjalassa.

Siivottu on tupanen,

Hausk' on se ja hupanen,

Tuoreet lehdet laattialle,

Penkille ja niiden alle

Levitetty on,

Milläpä nyt pyllyileepi,

Myllyileepi,

Lapsi huoleton.

Vaikk'ei olekaan nyt lauantai,

Huomenna on sentään pyhä kai,

Koska perhe saunast' tultuansa

Loisteleepi valko-paidoillansa;

Myöskin äsken kaukaa tuuli tiedon toi

Juhlasta, kun ilta-kello soi.

Mikä juhla? — Senpä ihan

Varmaan virkkavat nuo pihan

Kaunistukset, metsän tytöt nuoret,

Koivut tuoreet.

Päivä-kulta, radan pitkän juostuaan,

Luotehesen väistyy vitkaan hidastellen,

Ikään kuin ei mailleen mennä raahdiskaan,

Katselis vaan pohjolata ihastellen;

Sulo kasvonsa nyt punastuu,

Kun hän vuorten taaksi laskeuu. —

Emäntäpä käypi pöytään

Kantamaan

Parahinta mitä löytää

Aitastaan:

Munavoita,

Piirakoita,

Myöskään eivät

Pyhäleivät

Eikä maitokulta puutu,

Sitten kelpo keittokalat,

Nehän vast' on herkkupalat,

Suu ei suinkaan niihin suutu!

Perhe iltaisen on syönyt,

Levoll' ei tok' kenkään käy;

Kello kymmenen on lyönyt,

Yöt' ei kuulu eikä näy.

Sydäntä jos ompi kellä

Suloisuutta nauttimaan,

Varmaan viel' on liikkehellä,

Väsymyst' ei muistakaan.

Kiire, kas, on tullut kyllä

Koko kylän väellen:

Nuoret, puhdas puku yllä,

Rientää kokkomäellen;

Yks ja toinen ikämies

Peräst' astuu tupakoiden,

Muistutellen kukaties,

Miten hekin lailla noiden

"Hupakoiden"

Muinoin kukkulalle riens,

Vaan nyt alkaa

Vuodet jäykistellä jalkaa.

Mäellä nyt katsellaan

Ensin tokko

Missä muiden kokko

Lyö jo leimuaan.

Kas, nyt pojat tulen virittävät,

Hirmu elementti ryhtyy

Raivokkaasti syömähän!

Tyttöset ne laulaa lirittävät,

Käsitysten nuoret yhtyy

Leikkiä nyt lyömähän!

Kun jo tervakset ja havut

Räiskyy parhaillaan,

Pilvilöinä mustat savut

Pääsee leijumaan,

Punaisna kuin keitto-ravut

Kaikk' on toimessaan —

Pyssy paukahtaa!

Järkähtääpi maa!

Naiset aikahtaa!

Vuoret raikahtaa!

Pensaan taakse peittynyttä

Huomattu ei ollenkaan;

Sieltä nousee Matti-kyttä,

Leikkihin se temmaistaan.

Hilpeätä elämää

Vilskuu yössä rauhaisessa,

Vallatonta rähinää

Tok' ei kuulu seuruessa.

Likellä ja etähällä

Kokkotulet leimuilee, —

Milloin sydän riemuitsee,

Joll' ei ajalla juur tällä?

Puut jo hiiltyy, väheneepi

Liekki verraton;

Puoli-yökin läheneepi,

Rastas vaiti on;

Vanhat, keski-ikäisetki

Muistaa, ett' on lähdönhetki

Mennä unta ottamaan, —

Nuoret tuot' ei muistakaan.

Vähittäin myös tyttöin mielet

Vaipuu lemmen unelmiin,

Laulele ei enää kielet,

Aikoihinpa tuleviin

Silmättävä ois,

Jos vaan suinkin vois!

Vahingoita ei se ketään,

Keinoilla kun lävistetään

Salaisuuden seiniä:

Siis nyt sara-heiniä

Rinteheltä katkaistaan,

Solmiskellaan niiden päitä —

Selvällehen ratkaistaan,

Ken saa kohta viettää häitä!

Vielä monet muutkin temput,

Itsekseen,

Laativat nuo tyttö-hemput

Lystikseen.

Pojat, silmäellen heitä,

Kohentavat kekäleitä,

Päästelevät kilvan noita

Kokkasanan vekamoita,

Jotka kirpoo Karjalaisen suusta,

Niinkuin kypset hedelmäiset puusta.

Riemust' ah kuin pojan silmä välkähtää,

Tyttö hänen puheelleen kun hymyää!

Rastas on jo kotvan aikaa

Laskenunna lauluaan,

Käen kukunnoita kaikaa

Kaikkialla vaan;

Alkaapa myös rintehellä

Leppäkerttu liritellä;

Jopa kuhankeittäjäki

Havahtuu:

Nytpä vasta nuori väki

Kukkulalta palauu!

Kas! jo koillisesta tuolta,

Lehtovaaran takapuolta,

Loistaa silmä auringon;

Hänpä sätehillään noille

Ruohon kastepisaroille

Suopi aamu-suutelon. —

Pitäs hiukan uinahtaa,

Ett'ei kirkoss' uni saa

Silmiäni kiini painaa;

Siispä riennän tupaseen,

Tuohon hauskaan, hupaseen, —

Unetar, oi lepo lainaa!

Sanaisia jäähyväisiksi.

(Lausuttu päivällisissä Semin, johtaja Leinberg'in luona 18 13/6 72.)

Kevät armas, leuto, lämmin

Meitä taaskin tervehtää,

Tuuli henkii hempeämmin,

Järven aalto kimmeltää.

Milloin kuvaupi saari

Lahden pintaan tyynehen,

Milloin taasen taivaankaari

Jännittyypi pilvehen.

Leivot laulaa, kukkuu käet,

Raksuttavat rastahat,

Kukkasia täynn' on mäet,

Niityt, norot, notkelmat;

Laitumilla karjan kellot

Kimakasti kilkahtaa,

Vihannoipi viljapellot,

Koristett' on koko maa.

Niinkuin kevät kaunis mailla

Luonnon kaiken kaunistaa,

Elon kevät sillä lailla

Rintojamme raitistaa.

Kylvö-aika kiiruhtaapi,

Kehoittaapi rientämään,

Sepä mielet liikuttaapi,

Sydämet saa sykkimään.

Mutta miss' on kylvösarka,

Jota käymme hoitamaan? —

Lapsen sydän hento, arka

Peltomaaksi uskotaan!

Valistusta, sivistystä

Tarkoitus on kasvattaa,

Mutta tätä yritystä

Alkaessa — huolettaa.

Huolettaa, kun työhön tähän,

Tehtäväämme tärkeään,

Taitoa on varsin vähän,

Kokemust' ei ensinkään;

Miten alkaa, kuten olla,

Helppoa ei ensin lie;

Miten raataa vainiolla,

Että määrähän se vie.

Huolettaa, kun peltomiestä

Muistamme, kuin hälle käy,

Kun ei kesän työstä, hiestä

Joskus palkintoa näy;

Siemen juurtuu, mutta laihon

Rakeet särkee, halla vie,

Saapi niittää surun, kaihon,

Perheell' eess' on mierontie.

Mitä silloin, ystäväiset,

Teemme, jos käy meille näin?

Olkaamme vaan kestäväiset,

Pyrkikäämme edespäin,

Niinkuin maamies tyytyväisnä

Hyörii, häärii, puuhailee,

Kunnes vuosi täysinäisnä

Taaskin hänet palkitsee.

Tääll' on työstään rientäneitä

Kumppaneita koolla nyt:

Onkos toivot pettyneitä?

Milt' on alku näyttänyt?

Näämmehän kuin ilo loistaa

Kunkin heidän silmistä,

Sepä myöskin huolet poistaa

Alkavaisten syämistä.

Viel' on silmä, jok' ei nuku,

Joka valvoo, vartioi;

Se kun johtaa, emme huku,

Vaarat peljättää ei voi.

Siihen turvatkaamme varmaan,

Työtä lähteiss' alkamaan,

Valon eestä maamme armaan,

Kukin lahjaans' uhraamaan.

Siis ei toki mikään huoli

Mieltämme voi rasittaa,

Koska toivon, riemun puoli

Kirkkahana heijastaa:

Aika, jolloin tiedon valo

Katkoo kahleet pimeyden,

Jolloin uusi polvi jalo

Astuu tietä siveyden.

Hyväst' rakkaat opettajat!

Onni olkoon osanne,

Että vielä monet ajat

Voitte jatkaa tointanne!

Hyväst' oppilaitos kallis!

Muistos pysyy pyhänä;

Sun jos Luoja olla sallis

Kansan valon lyhtynä!

Ankaralla poudalla.

(18 27/7 75.)

Jo kedot, kummut kellastuu,

Jo ruohot ratki raukeaa,

Ei laula lintujenkaan suu,

Pois kukat kuihtuu, laukeaa.

Jo lehmät, lampaat suojihin

Pois laitumilta rientävät;

Mut toiset metsämaillekin

Jo taudin uhriks nääntyvät.

Ja murhemielin peltomies

Nyt vainioitaan katsahtaa,

Kun katovuoden, kukaties,

Jo lähestyvän aavistaa.

Jo koko luonto surkastuu, —

Voi, mistä moinen lemmettyys?

Lopuss' ei vielä Heinäkuu,

Ah, jokos tuhon tuopi syys?

Ei syys; mut poudan kuume nyt

Tään surkastuksen aikaan saa,

Kun taivaan nesteet kätketyt

On tuiki vahvan salvan taa.

Nyt makeammat hunajaa

Kyll' olis sade-pisarat:

Janohon pakahtuupi maa

Myös riehuu metsävalkeat.

Kun pilvii taivahall' ei näy,

Ja päivä lisää hellettään,

Jo synkät murhepilvet käy

Nyt sydämiä peittämään.

Jos Luoja kasteen vuodattais

Jo lääkkeeks poudan polttamiin,

Niin murhe-pilvet puhkeais

Viel' ehkä ilo-kyyneliin!

Näkyni meren rannalla.

Rantaan riensin, kun meri kirkas, tyyni

Välkkyi illan kuu-valon loistellessa;

Tuossap' oikeen mert' ihaellen istuin

Pensahan luoksi.

Hetken istuin, — kuuluipa käynti nopsa,

Käynti nopsa toi sulo neidon, nuoren;

Neito laskeui lähi pehkon juureen

Ruohokko maahan.

Merta kohden armahat löi hän silmät

Taivon-kirkkaat, joit' oli kyynel virrat

Huuhtoelleet, ei toki himmennelleet.

Kirjehen otti.

Kotvan katsoi lempivin silmin tuota,

Polvelleen sen laski, ja silmäs jäälleen,

Sitten kirjeen juur' ala-reunasellen

Suukkosen pisti.

Nyt hän lehden taitteli pensahasta,

Tuota hellin suuteli kertaa kolme,

Lainehillen viskasi sen ja kuiskas:

"Saattaos hällen!"

Silmäs kerran viel' ulapallen, sitten

Lähti sinne, mist' oli tullut äsken,

Silmäripsissään väris kyynel kirkas

Vierien maahan.

Tunne moinen mieleni valtas, enkä

Tiedä miksi mull' oli tarvis kohta

Liinaisella pyyhkiä kaste-helmet

Silmäini alta.

Niitä näitä, runon päitä.

Wiinatulvaa vastaan.

Me raittihit miehet, me tehkäme pilkka!

Me juokame viina nyt pois joka tilkka!

Kun juopoille ei jää viinoa enään,

He tyytyvät saatuhun — purppura-nenään!

Pula.

Äsken Wendla vietti häänsä,

Sai kun saikin toisen päänsä;

Pulass' on nyt Wendla rukka:

Kumpaan pannaan osto-tukka?

Mik' ihme.

Mik' ihme! Proosat runolliset

Mikolt' ei juokse milloinkaan,

Päinvastoin runot proosalliset

Ne valuu hältä virtanaan!

Lahja lahjasta.

Hanno armastellen pisti

Maikin käteen kukkaset,

Vastalahjaks kaunihisti

Maikki antoi — rukkaset.

Tuomaalta.

Tuomas, ollen nuori miesi,

Uskoi, tiesi:

Enkeleitä kaikk' on naiset.

Naituansa sitten Tuomas

Senkin huomas:

Enkelit on kahdenlaiset.

Karhujen etuoikeus.

Karhuja tansittaa esivalt' ei Suomessa anna,

Karhut ne kuitenki saa miehiä tansittaa.

Kasvanut ilo.

Kun Matti syntyi maailmaan,

Niin isä, äiti naurahteli;

Kun Matti muutti Manalaan,

Jo koko kylä riemueli.

Hautakirjoitus.

Sivals taas tuo Tuonen miekka;

Kaatui multaan kirjaniekka.

Hän, jos kuka elämässään,

Tunsi kaikki neljä ässää.

Werraton autuus.

"Miekkoset nuo kukat," näin pakis ylkänä lemmekäs Kalle,

"Kaatua kuolla he saa, sulo Liisa, sun kenkies alle!"

Tottapa Kalle nyt lie sanomattoman autuas vallan,

Elää, kuolla kun saa sulo Liisansa tohvelin alla!

Pysyvää tahdon.

"Noin rumako sun kihlattus?"

Mon' irvistellen kysyy.

"Niin; kosk'ei pysy kauneus,

Waan rumuus aina pysyy!"

Paha maailma.

"On tosiaan tämä maailma paha,

Tääll' omaisuus jaetaan ihan väärin!

Köyhälle vaan joku vaskinen raha,

Mut rikas markkoja saa satamäärin!" —

Parrastaan pakis laiskuri Jussi,

Kerjäten kulkien seljässä pussi.

Komisarjus N—lle.

Woi Komisarjus! voi miten kyntes on käyrät ja pitkät,

Tottapa kuulunet siis ryösteleviin eläimiin!

Mielen muutos.

Herra Tölpe, näyttäin mieltään,

Kehui, käytti kulturkieltään,

Vannoi ennen hengestänsä

Luopuvaan kuin kielestänsä.

Sama herra museossa

Äkkäs viinapurkin, jossa

Wenyi vanha aasin kieli:

Nytpä muuttui herran mieli —

Huusi: "voi jos luvan saisin.

Tuosta kielen vaihettaisin!"

Katso itseäs!

Itseään saa syyttää Kyösti,

Syllan sydämen kun ryösti;

Hirmuist' on vaan tietää, että

Vaimo raukk' on sydämettä.

Säännölisyys kaikissa.

Säännöllist' elämää rakastan sekä tahdon mä viettää,

Säännöllisyydenpä vuoks krouviss' oon joka yö.

Ravintolassa.

Tääll' yks täyttävi päätään, vatsaans' ahmivi toinen —

Puolue-kiihkoa hyi! moista en kärsiä voi!

Ystävä-kullat! tehkäte kuin minä es'kuvan näytän:

Vankasti täytän mä pään', vankasti vatsani myös!

Lalli.

Miksi Lalli kirkko-aikanakin

Viihtyy kapakassa?

Siks kun siell' on hällä jumalakin

Palveltava — vatsa.

Lymyillessä.

Puutarkass' Aunin kanssa lymyiltiin,

Muut huus ja etsi — me vaan hymyiltiin!

Mut Amor, ah — hän lymypaikan keksi —

Livahti välillemme kolmanneksi!

Mustasukkaisuutta.

Iki vanhan lemmen lain

Mukaan armast' Auniain

Pidän minä

Enkelinä;

Hän on — jos ma virkan vain —

Pikku epäjumalain.

Vaan kun Paavo hymy-suin

Kerran kuiskas ihastuin:

"Voi kuin kaunis

On sun Aunis!"

Kokonaan nyt kummastuin,

Puolittain myös vihastuin.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK SEPITELMIÄ: RUNON-KOKEITA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

SEPITELMIÄ.

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE