The Project Gutenberg eBook of Kuningas Juhana, by William Shakespeare

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at https://www.gutenberg.org/license. If you are not located in the United States, you’ll have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Kuningas Juhana

Author: William Shakespeare

Release Date: May 25, 2009 [EBook #28965]

Language: Finnish

*** START OF THIS PROJECT GUTENBERG EBOOK ***

Produced by Tapio Riikonen

KUNINGAS JUHANA

Kirj.

William Shakespeare

Paavo Cajanderin suomennos ilmestyi v. 1901.

Näytelmän henkilöt:

KUNINGAS JUHANA.

PRINSSI HENRIK, hänen poikansa, sittemmin kuninkaana Henrik kolmas.

ARTHUR, Bretagnen herttua, kuningas Juhanan vanhemman veljen,

Bretagnen herttuan, Gottfrid-vainajan poika.

WILLIAM MARESHALL, Pembroken kreivi.

GEFFREY FITS-PETER, Essexin kreivi, Englannin ylituomari.

WILLIAM LONGSWORD, Salisburyn kreivi.

ROBERT BIGOT, Norfolkin kreivi.

HUBERT DE BURGH, kuninkaan kamariherra.

ROBERT FAULCONBRIDGE, sir Robert Faulconbridgen poika.

PHILIP FAULCONBRIDGE, edellisen velipuoli, kuningas

Richard I:n bastardi.

JAMES GURNEY, lady Faulconbridgen palvelija.

PIETARI POMFRETILAINEN, tietäjä.

PHILIP, Ranskan kuningas.

LOUIS, dauphin.

Itävallan arkkiherttua.

Kardinaali PANDULPH, paavin lähettiläs.

MELUN, ranskalainen ylimys.

CHATILLON, Ranskan lähettiläs.

ELEONORA, kuningas Henrik II:n leski, kuningas Juhanan äiti.

CONSTANCE, Arthurin äiti.

BLANCA, Castilian kuninkaan, Alfonson, tytär, kuningas

Juhanan sisarentytär.

LADY FAULCONBRIDGE, bastardin ja Robert Faulconbridgen äiti.

Herroja ja naisia, Angers'n porvareita, sheriffi, airuita,

sotaherroja, sotamiehiä, sanansaattajia ja seuralaisia.

Tapaus osittain Englannissa, osittain Ranskassa.

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

Ensimmäinen kohtaus.

Northampton. Valtasali kuninkaan linnassa.

(Kuningas Juhana, kuningatar Eleonora, Pembroke, Essex,

Salisbury y.m., sekä Chatillon tulevat.)

KUNINGAS JUHANA.

No, Chatillon, mitä se Ranska tahtoo?

CHATILLON.

Kuningas Ranskan tervehtii ja puhuu

Kautt' airuensa majesteetille,

Englannin lainamajesteetille —

ELEONORA.

Mik' outo alku! Lainamajesteetti!

KUNINGAS JUHANA.

Vait, äiti hyvä! Asiata kuule.

CHATILLON.

Nimessä Arthur Plantagenetin,

Gottfridin, veli-vainajasi pojan,

Lain voimalla nyt Ranskan Philip vaatii

Tään kauniin saaren aluineen, jotk' ovat:

Irlanti, Poitiers, Anjou, Touraine, Maine,

Kehoittain, että lasket pois sen miekan,

Mi laiton haltija on näiden maiden,

Ja käteen nuoren Arthurin sen annat,

Nepaasi, valtiaasi, kuninkaasi.

KUNINGAS JUHANA.

Mut mitä seuraa, jos me kieltäisimme?

CHATILLON.

Verinen, hurja sota, joka pakoin

Anastaa pakoin saadut oikeudet.

KUNINGAS JUHANA.

Pakosta pakkoa, sodasta sotaa,

Verestä verta: tietäköön sen Ranska.

CHATILLON.

Siis lausun kuninkaani sodanhaasteen:

Se lähetykseni on lopputoimi.

KUNINGAS JUHANA.

Hänelle minun vie, ja mene rauhaan.

Vaan niinkuin leimaus Ranskan eteen lennä,

Siell' olen muuten minä ennen sua.

Ja tykkieni jyskeen kuulla saatte.

Pois! Vihamme sa ole torvettaja

Ja oman häviönne synkkä enne. —

Hän kunniakkaan saaton saakoon. Pembroke,

Se toimita! Hyvästi, Chatillon!

(Chatillon ja Pembroke menevät.)

ELEONORA.

No, poikani? Sit' aina sulle sanoin:

Tuo turhamielinen Constance ei tyydy,

Ennenkuin poikans' eduksi hän Ranskan

Ja koko maailman on tuleen pannut.

Tuo oisi estää voitu; helposti

Ja hyvällä oisi kaikki sovitettu;

Nyt kahden valtakunnan sotavoimain

On julmin veritöin se ratkaistava.

KUNINGAS JUHANA.

Mut meillä valta on ja oikeus.

ELEONORA.

Niin, valta enemmän kuin oikeus;

Pahasti oisi muuten sun ja minun,

Niin omatuntoni sun korvaas kuiskaa;

Sen kuulkoon taivas, sinä vain ja minä!

(Northamptonshiren sheriffi tulee ja puhuttelee

kuiskaillen Essexiä.)

ESSEX.

Suurvaltias, nyt ratkaistavaksenne

Vedotaan kummallisin riita, mit' on

Ikänä kuultu. Saako miehet tulla?

KUNINGAS JUHANA.

No, tulkoot. —

(Sheriffi menee.)

Tämän retken kulungit

Saa luostarit ja hippakunnat maksaa.

(Sheriffi palajaa ja hänen seurassaan Robert Faulconbridge

ja Philip, bastardi.)

KUNINGAS JUHANA.

Mit' olette te miehiänne?

BASTARDI.

Minä

Vakava alamainen, ylimys

Northamptonshirestä ja, niinkuin luulen.

Sir Robert Faulconbridgen vanhin poika,

Soturi, jonka kuulu Leijonamieli

Kentällä ritariksi löi.

KUNINGAS JUHANA.

Ja sinä?

ROBERT.

Saman Faulconbridgen perijä ja poika.

KUNINGAS JUHANA.

Hän vanhempi ja sinä perijäkö?

Siis sama teill' ei ole äiti ollut.

BASTARDI.

On varmaan, ruhtinaani, sama äiti,

Se tiettyä, ja sama myöskin isä,

Niin luulisin; mut vissin tiedon tuosta

Voi yksin äitini ja taivas antaa;

Ken ihmislaps vois moisest' olla varma?

ELEONORA.

Hyi, raakalainen! Äitiäsi herjaat

Ja kunniaansa loukkaat luulollasi.

BASTARDI.

Minäkö, rouva? Mull' ei siihen syytä.

Se veljeni on juonta, eikä mun.

Jos sen hän toteen sais, niin multa vuosin

Viissataa puntaa sieppais. Kaitkoon taivas

Mun maatani ja maammon kunniaa!

KUNINGAS JUHANA.

Tokinen poika! — Miksi nuorempana

Hän sulta vaatii perinnön?

BASTARDI.

En tiedä;

Varmaankin tekee tiluksia mieli.

Mut äpäräksi vain hän mua haukkuu.

Aviosyntyinenkö lien, vai enkö,

Se seikka on, jost' äiti vastatkoon;

Mut jalosyntyinen ma olen, herra, —

Siunattu, kellä minust' oli vaivaa! —

Naamamme rinnan pankaa, tuomitkaa:

Jos Robert vanhus meidän kummankin

On siittänyt, ja tuo jos isään tulee, —

Oi, Robert vanhus, isä, polvillani

Jumalaa kiitän, etten tule sinuun!

KUNINGAS JUHANA.

Haa, minkä houkon taivas tänne laittoi!

ELEONORA.

Leijonamielen kasvoin ilme aivan,

Ja äänen soinnahduskin samanlainen.

Kas, poikaniko näköisyytt' et huomaa

Tuon miehen valtavassa vartalossa?

KUNINGAS JUHANA.

Sävyjään olen tyynnä tarkastellut:

Hän ilmeinen on Richard. — Sano, poika,

Miks veljeltäsi vaadit hänen maitaan?

BASTARDI.

Hän naamapuoli on kuin isänikin,

Ja naamapuolikas[1] veis kaikki maani.

Tuommoinen naamapuoli äyrityinen

Viisisataa puntaa multa vuosin veisi!

ROBERT.

Suurvaltias, kun eli isä-vainaa,

Veljenne paljon käytti isääni —

BASTARDI.

Vai niin; et tuolla maitani sa voita;

Mut sano, kuinka äitiä hän käytti.

ROBERT.

Ja kerran hänet laittoi airuena

Sopimaan Saksan hallitsijan kanssa

Senaikuisista tärkeist' asioista.

Kuningas tilaisuudest' otti vaarin

Ja hänen talossaan sill' aikaa asui.

Mihinkä ryhtyi, sanoa en kehtaa,

Mut tosi totta: aavat maat ja meret

Isästä erottivat äidin silloin —

Isäni usein sanovan sen kuulin —

Kuin tämä hauska velikulta tehtiin.

Hän kuolinvuoteellansa testamenttas

Minulle maansa, kuollen siinä uskoss',

Ett' emon poika tuo ei hänen ollut;

Jos oisikin, niin syntyi neljätoista

Hän viikkokautta ennen aikaansa.

Siis, ruhtinas, omani mulle suokaa,

Isäni maat, se isän oli tahto.

KUNINGAS JUHANA.

Mut veljesihän laillinen on lapsi,

Emosi aviossa synnyttämä.

Jos tämä syrjähtyi, niin syy on hänen;

Se vaara joka nainutt' uhkaa miestä.

Mitä, jos veljeni, mi väittees mukaan

Tuon pojan syntymäst' on vaivaa nähnyt,

Ois isältäsi vaatinut tuon pojan?

Ei, veikko, koko mailmaa vastaan isäs

Ois oman lehmän vaskaa varjellut,

Se varma. Poika veljeni jos oiskin,

Niin hänt' ei tää vois vaatia, eik' isä

Myös hyljätä, vaikk' ei hän oiskaan hänen.

Siis tästä seuraa: äitini jos poika

Sun isällesi siitti perijän,

Niin isän perijän on isän maatkin.

ROBERT.

Isäni tahdoll' ei siis ole voimaa

Orvita lasta, jot' ei itse tehnyt?

BASTARDI.

Ei voimaa enemmän mua orvita

Kuin voimaa mua tehdä, luulisin ma.

ELEONORA.

Mit' ennen olla soisit, Faulconbridgeko,

Maanomistaja, niinkuin veljesikin,

Vai Leijonako-mielen kuulu poika

Ja oma herrasi, vaikk' ilman maata?

BASTARDI.

Jos oisi veljeni mun näköiseni

Ja minä hänen, ihka ilmi Robert,

Jalat kuin puikot, käsivarret niinkuin

Topatut airokalat, naama ohut,

Ett' ei vois ruusuakaan korvaan panna,

Kun huudettaisiin jo: "Kas, äyrityistä!"[2]

Ja muodon kanssa kaikki maansa saisin,

Niin paikasta en liiku, jos en antais

Tään naaman eestä joka vaaksaa pois:

Tuommoinen rääppä min' en olla vois.

ELEONORA.

Sinusta pidän. Osasiko heität,

Maas annat tuolle pois ja mua seuraat?

Soturi olen, Ranskaa vastaan lähden.

BASTARDI.

Veli, ota maani, minä otan onnen.

Viisisataa puntaa vuosin naamas antaa,

Ma siit' en antais viittä naulankantaa. —

Ma teitä, rouva, seuraan kuolemaan.

ELEONORA.

Ei, edeltä saat itse sinne mennä.

BASTARDI.

Etuuden antaa moukka ylhäisille.

KUNINGAS JUHANA.

Nimesi mikä?

BASTARDI.

Philip, ruhtinaani;

Nimeni alku Philip on: tuon hyvän

Sir Robert-ukon vaimon vanhin poika.

KUNINGAS JUHANA.

Täst' alkain nimi olkoon muodon mukaan:

Polvistu, Philip, nouse suurempana;

Nouse, sir Richard Plantagenetina!

BASTARDI.

Kätesi, veljyt äidinpuolinen!

Ma isältäni kunniata sain,

Ja sinä isältäsi maata vain.

Siunattu hetki, oli yö tai päivä,

Kun sikisin ja poiss' ol' ukko-räivä!

ELEONORA.

O, puhdasverinen Plantagenet! —

Min' olen mummos, Richard; kutsu siksi.

BASTARDI.

Niin, melkein, mut ei oikein; vähät siitä!

Vinoa joskus hyväkin on työ;

Jos oven suljet, käydään ikkunoista.

Ken päivää pelkää, hiipii, kun on yö;

Saa kuka saa, ken voisi estää moista!

Liki tai kauas, kun vain naula veti;

Min' olen minä, jospa ken mun teki.

KUNINGAS JUHANA.

Mene, Faulconbridge! Min toivot sen nyt saat:

Ritari maaton hankki sulle maat. —

Tule, äiti; tule, Richard, sinäkin!

Nyt Ranskaan, Ranskaan mitä kiiruimmin!

BASTARDI.

Hyvästi, veli! Onneks olkohon

Sinulle syntymäsi nuhteeton! —

(Kaikki, paitse Bastardi, menevät.)

Näin voitin vaaksan verran kunniaa,

Mut monta, monta vaaksaa meni maata.

Nyt mökin Jaanasta voin tehdä rouvan. —

"Sir Richard, päivää!"[3] — "Kiitos, poikaseni!" —

Jos hän on Yrjö, sanon Pekaksi,

Nuor' aateluus se nimiä ei muista:

Se nousukkaalle liian huomaavaista

Ja alhaist' ois. Tuoss' armon pöydäss' istuu

Mies ulkolainen, hän ja hammastikku.[4]

Ritarivatsani jos nyt on kylläs,

Niin hammast' imaisen ja kuulostelen

Siroista kaukolaista: "Hyvä herra",

Näin alotan ja kyynäspäähän nojaan;

"Saisinko pyytää", — kysymys se tuo on:

Ja vastuu tulee niinkuin aapisesta:

"Oi, herra", sanoo vastuu, "mielist' aivan,

Suvaitkaa, nöyrin olen palvelijanne."

"Ei, minä tiedän", sanoo kysymys,

Ja ennenkuin saa vastuu selvän, mistä

On kysymys, niin puheiss' imarissa

Alpeista, Pyreneitten vuoristosta,

Po-virrasta ja Apenniineista

Piankin joutuu illallisen aika.

Tuo suurellist' on käytöstä, se sopii

Mun-laisilleni neron nousukkaille.

Se vain on ajan silmiss' äpärä,

Jok' ajan muotitapoja ei tunne —

Jään siksi minä, tunnenko vai en —

Eik' yksin puvussa ja käytöksessä,

Ei ulkokiilloll' eikä koreudella,

Vaan sielun sisimmästä ajan maitiks

Voi luoda maireen, maireen, maireen myrkyn.

Sen tahdon oppia, en pettääkseni,

Vaan sillä välttääkseni petosta.

Sen tulee olla porras nousulleni. —

Ken tuossa rientää? Ratsupuvussa?

Naislennättikö? Eikö hällä miestä,

Ken torveen toittais hänen edellään?

(Lady Faulconbridge ja James Gurney tulevat.)

Ah! Äitihän se onkin. — Hyvä rouva,

No, mikä teillä nyt on hoviin kiire?

LADY FAULCONBRIDGE.

Miss' on se veljesi, miss' on se konna,

Jok' ajaa hampain takaa kunniaani?

BASTARDI.

Velikö Robert? Robert ukon poika?

Se jätti Colbrandko,[5] se hirviö?

Sir Robertinko poikaa etsitte?

LADY FAULCONBRIDGE.

Sir Robertinko poikaa! Niin, sa lortti,

Sir Robertin! Sir Robert jätä rauhaan.

Sir Robertin hän laps on niin kuin sinä.

BASTARDI.

James Gurney jätä meidät hetkeks yksin.

GURNEY.

Hyvästi, Philip!

BASTARDI.

Philip? Naakka! James,

Tekeillä kummaa on, saat kohta kuulla. —

(Gurney menee.)

En ole, rouva, Robert-ukon poika;

Hän paastoaan ei rikkois, vaikka minust'

Osansa söisi pitkäperjantaina.

Sir Robert hyvää voi, mut' totta puhuin,

Mua ei hän tehdä voinut — eipä niinkään;

Tekonsa tunnetaan. — Siis, äiti hyvä,

Ket' on mun kiittäminen raajoistani?

Sir Robertist' ei ole tämä reisi.

LADY FAULCONBRIDGE.

Oletko veljees liittounut sinä,

Jonk' etu oisi puoltaa kunniaani?

Mit' ivaa, sinä nokkaviisas loppi?

BASTARDI.

Ritari, äiti hyvä, ritari:

Ritarilyönti tuoss' on olassani.

Sir Robertin en poika ole, äiti;

Sir Robertin ja maani luovutin,

Aviosuku, nimi, kaik' on mennyt.

Siis, äiti, sano, ken on isäni?

Mies pulska varmaankin; no, sano, äiti.

LADY FAULCONBRIDGE.

Siis Faulconbridgen nimen kiellätkö?

BASTARDI.

Niin totta kuin ma kiellän paholaisen.

LADY FAULCONBRIDGE.

Isäsi oli Richard Leijonamieli.

Tulisen, pitkän viettelyksen jälkeen

Aviovuoteeseen ma hänet päästin.

Jumala rikokseni anteeks suokoon!

Sinut on synnyttänyt synti musta,

Vaan vastustaa en voinut pakotusta.

BASTARDI.

Kautt' auringon! Jos voisin jälleen siitä,

Parempaa isää toivoa en voisi.

On oikeutettujakin syntejä,

Ja niit' on teidän; hupsuntyöt' ei työnne:

Yleän lemmen alamaisuusuhriks

Sydämmen altistua täytyi hälle,

Jonk' urhontarmoa ja raivoisuutta[6]

Niin säihkyi uljas leijona, ett' antoi

Kuninkaan-sydämmensä Richardille.

Ken leijonalta riistää sydämmen,

Naissydämmenkin hevin voittaa. Äiti,

Sydämmen kiitos sulle isästäni!

Ken sanoo, että väärä oli työ

Sun tekosi, sen nielköön hornan yö!

Tule, äiti; suvulle sun näytän nyt;

Saat kuulla, että synti ollut oisi,

Jos Richardin sa oisit hyljännyt.

Se valhehtii, ken toista väittää voisi.

(Menevät.)

TOINEN NÄYTÖS.

Ensimmäinen kohtaus.

Ranska. Angers'n muurien edusta.

(Toiselta puolelta tulee Itävallan herttua sotajoukkoineen:

toiselta Philip, Ranskan kuningas, sotajoukkoineen, sekä Louis,

Constance, Arthur ja seuralaisia.)

LOUIS.

Angers'n luo tervetullut, uljas herttua! —

Arthur, sun suuri kantaisäs, Richard,

Hän, joka sydämmen vei leijonalta

Ja pyhään sotaan Palestiinaan läksi,

Sai varhain surman tältä herttualta.[7]

Nyt, hyvittääkseen hänen heimoaan,

Hän meidän pyynnöstä on tänne tullut

Sun tähtes, poika, miekkaa häilyttämään

Ja väkivaltaa häätämään, jot' uhkaa

Englannin Juhana, tuo setäs julma.

Syleile, helli, tervehytä häntä.

ARTHUR.

Richardin surman anteeks suokoon taivas,

Taas elämän kun tuotte heimolleen,

Sen oikeutta sodan siivin kaiten.

Käteni heikko teitä tervehtää,

Mut sydämmessä puhdas rakkaus asuu.

Siis, tervetullut Angers'n porteille!

LOUIS.

Mik' oiva poika! Ken ei sua auttais?

ITÄVALLAN HERTTUA.

Tään pyhän suudelman nyt poskees painan

Rakkauden panttikirjan vakuudeksi,

Ett' ennen täält' en minä kotiin palaa,

Kuin Angers ja sun oikeutesi Ranskaan

Ja tuohon kalpeahkoon valkorantaan,[8]

Min jalka luotaan survoo meren ärjyt

Ja saarelaiset sulkee mannermaista —

En, kunnes Englanti, tuo meren helmi,

Tuo linna, aallon vyöttämä, jok' aina

Lujana seisoo valloittajaa vastaan —

En, kunnes tämä äärin lännen kulma

Sua kuninkaakseen kutsuu — ennen, poika,

En kotiin lähde enkä miekkaa heitä.

CONSTANCE.

Täss' äidin, lesken, kiitos teille, kunnes

Kätenne vahva hankkii hälle voimaa

Paremmin rakkauttanne palkitsemaan.

ITÄVALLAN HERTTUA.

On taivaan rauha niillä, joiden miekan

Näin oikea ja hurskas sota vihkii.

KUNINGAS PHILIP.

No, toimeen siis! Tuon korskan kaupungin

Nyt otsaa kohti tykit suunnatkaamme.

Parahat sodan päällysmiehet tänne

Valitsemahan parhaat hyökköpaikat.

Ma tästä kaupungista uhraan vaikka

Kuninkaan-henkeni, ma vaikka kahlaan

Torille ranskalaisten veressä,

Mut tuolle pojalle sen valloitan ma.

CONSTANCE.

Lähettiläältä ensin vastuu varro,

Äläkä miekkaas suotta verin tahraa.

Kentiesi Chatillon tuo rauhan tietä.

Sen oikeuden, jonk' aiot sodall' ostaa.

Kadumme silloin joka veren tilkkaa,

Jot' innossa näin syyttä vuodatamme.

(Chatillon tulee.)

KUNINGAS PHILIP.

Mik' ihme, lady! Toivoasi myöten

Nyt saapuu lähettimme Chatillon. —

Englannin vastuu kerro lyhyesti:

Varromme tyynnä; puhu, jalo loordi!

CHATILLON.

Tää kurja hyökkäys heittäkää, ja viekää

Isompiin töihin sotajoukkonne.

Englanti, vaateistanne kiukkuisena

On aseissa. Mua vastatuuli esti,

Ja hän sai siitä aikaa yhtä joutuun

Kuin minä nousta maihin joukkoineen.

Angers'ta kohti kiirein nyt hän marssii;

On voima hällä vahva, miehet uljaat,

Mukana leskikuningatar seuraa,

Kuin Ate, veritöihin kiihtämässä,

Myös veljentytär, Castilian Blanca,

Kuningas-vainaan jalkapoika myöskin;

Ja kaikki saaren hurjat huimapäät,

Ravakat, rajut seikkailijat, joilla

Naismuoto on, mut lohikäärmeen sisu,

Maat, mannut myyvät pois ja ylvästellen,

Perintöoikeus sälyttynä selkään,

Tulevat tänne uuden onnen voittoon.

Valiojoukkoa sen uljaampaa,

Kuin mitä laivat Englannin nyt tuovat,

Ei ole aallon parmaill' ennen uinut

Peloksi, turmioksi kristikunnan.

(Rumpujen ääniä kuuluu.)

Nuo niiden jylhät rummut estävät

Pitempää kertomusta; keskusteluun

Tai taistoon kutsuvat. Siis valmiit olkaa.

KUNINGAS PHILIP.

Kuink' äkkinäistä tämä hyökkäys!

ITÄVALLAN HERTTUA.

Jot' äkkinäisempi, sit' enemmän

Se kiihoittakoon meitä puolustukseen.

Näet, tilaisuutta myöten kasvaa miehuus.

Siis, tervetullut vaan; me valmiit ollaan.

(Kuningas Juhana, Eleonora, Blanca, Bastardi, Pembroke

tulevat sotajoukon kanssa.)

KUNINGAS JUHANA.

Ranskalle rauha, rauhassa jos Ranska

Perityt maamme meille suo! Jos ei,

Niin verta Ranska vuotakoon, ja rauha

Taivaaseen nouskoon, meidän rangaistessa

Jumalan vihan vitsana ne röyhkät,

Jotk' ovat karkoittaneet rauhan maasta!

KUNINGAS PHILIP.

Myös Englannille rauha, tää jos vaino

Rauhaksi palaa Ranskast' Englantiin!

Englannin tähden, rakkaudesta siihen

Täss' asetaakan alla hikoilemme.

Sun tehtäväsi tämä työmme ois;

Mut Englantia rakastit niin vähän,

Ett' oikeaa sen kuningasta sorsit,

Perimysjohdon rikoit, valtakunnan

Ivasit orpoutta, väkivalloin

Pilasit kruunun neitseellisen maineen.

Nuo, katso, Gottfrid-veljesi on kasvot!

Nuo silmät, otsa tuo, ne ovat hänen,

Vain pienois-ote siitä suuremmasta,

Min Gottfrid hautaan vei; viel' ajan käsi

Kehittää tästä kirjan yhtä suuren,

Hän vanhemman on Gottfrid-veljes poika,

Ja poikana on hällä isän oikeus

Englannin kruunuun. Kuinka, Herran tähden.

Sin' olet kuninkaana, vaikka virtaa

Elävä veri noissa ohimoissa,

Joill' oikeus kruunuun on, sun ryöstämääsi!

KUNINGAS JUHANA.

Ken on sun valtuuttanut, Ranskan herra,

Tilille tästä mua vaatimaan!

KUNINGAS PHILIP.

Se ylin tuomari, mi mahtavain

Povessa herättää sen hyvän vaiston,

Ett' oikeutt' ei saa tahrata ja ryöttää,

Hän turvihini heitti lapsen tään,

Ja hänen valtuullaan sua töistäs syytän

Ja avullaan sua niistä rankaisen.

KUNINGAS JUHANA.

Vai niin, sa vallan itsellesi valtaat.

KUNINGAS PHILIP.

Anteeksi: sillä valtaajaa vain häädän.

ELEONORA.

Ja ketä valtaajaksi sanot, Ranska?

CONSTANCE.

Sen kuulet multa: — poikaas, vallikkoa.

ELEONORA.

Hyi, rietas! Äpäräskö kuninkaaksi,

Ett' itse kuningatar-vallan saisit!

CONSTANCE.

Pojalles olin yhtä uskollinen

Kuin sinä miehelles; tää poika isääns'

On enemmän kuin Juhana on sinuun,

Niin toinen teist' on tavoillensa toiseen,

Kuin piru äitiinsä ja sade veteen.

Äpärä poikaniko? Kautta taivaan,

Niin puhdasverinen ei isäns' ollut!

Ja kuinka voikaan, moinen kun ol' äiti?

ELEONORA.

Kah, poika, kelpo äiti! Isääs syyttää!

CONSTANCE.

Kah, kelpo mummo! Sua tahtois syyttää!

ITÄVALLAN HERTTUA.

Vait!

BASTARDI.

Kuulkaa huutajaa!

ITÄVALLAN HERTTUA.

Ken hitto sinä?

BASTARDI.

Mies, joka hiton sutkat tekis sulle,

Jos nahkoines sun tapais kahden kesken.

Sin' olet sadun urhoollinen jänö,

Mi nyhtää partaa kuolleen leijonan.

Savutan turkkisi, jos saan sun kiinni;

Niin varo vain, sen totta teen kuin teenkin.

BLANCA.

Tuo puku leijonan vain häntä siisti,

Ken puvun itse leijonalta riisti![9]

BASTARDI.

Tuon seljäss' yhtä muhkea se on,

Kuin Herkuleen ois vaippa seljäss' aasin. —

Mut, aasi, pois tuon selkätaakkas laitan,

Ja annan toisen, jolla lapas taitan.

ITÄVALLAN HERTTUA.

Ken siinä lapattaa ja suurin sanoin

Niin pöyhkeilee, ett' ihan korvat huumaa?

KUNINGAS PHILIP.

Louis, nyt päätä, mit' on tehtävä.

LOUIS.

Naiset ja narrit, tyhjä tora pois! —

Juhana kuningas, tää lain on summa:

Englanti, Irlant', Anjou, Touraine, Maine

Pois anna, nimess' Arthurin sen vaadin.

Aseesi heitätkö ja pyynnön täytät?

KUNINGAS JUHANA.

En, ennen henki! Sua uhmaan, Ranska.

Bretagnen Arthur, tule turviini,

Enemmän minä sulle lemmest' annan

Kuin mitä koskaan voittaa pelko Ranska.

Antaudu, poika!

ELEONORA.

Tule mummon tykö.

CONSTANCE.

Niin, mene, poika, mummon tykö, mene!

Kuningaskunta anna mummolle,

Niin mummo luumut antaa, kirsikat

Ja viikunat! Oi, mikä hyvä mummo!

ARTHUR.

Vait, äiti hyvä! Oi, jos haudass' oisin!

En ole moisen melun arvoinen.

ELEONORA.

Laps parka itkee, noin kun äiti herjaa.

CONSTANCE.

Jos herjaan taikka en, niin herja teihin!

Ei äidin herja, mutta mummon häijyys

Pusertaa raukan silmist' itkun helmet;

Ne uhriveroks taivas omistaa;

Noill' aito päärlyillä hän taivaalt' ostaa

Oikeuden itselleen ja koston teille.

ELEONORA.

Hävytön maan ja taivaan pilkkaaja!

CONSTANCE.

Hävytön maan ja taivaan häväisijä!

Minäkö pilkkaan? Sinä ja sun joukkos,

Te tältä poljetulta piltiltä

Maat, oikeudet, kuninkuudet veitte.

Hän sinun esikoisesi on poika,

Ei muusta onneton kuin sinusta.

Sun syntis tätä lapsiparkaa kohtaa;

Lain uhkarangaistus nyt häntä etsii,

Kun vasta toisessa hän polvess' on

Sun syntiraskaan kohtus sukukantaa.

KUNINGAS JUHANA.

Lopeta, hourulainen!

CONSTANCE.

Sana vielä:

Tuon synneist' ei hän yksin vaivaa kärsi,

Vaan tuon on synnit, vaivat luoja pannut

Tään lapsen vaivaks, joka vaivaa kärsii

Tuon sijassa ja hänen synneistään,

Vääryyttä kärsii vääryydestä vaimon,

Mi häness' omaa itseänsä vitsoo.

Näin kaikki kosto tätä lasta kohtaa,

Tuon naisen tähden kaikki. Kirous hälle!

ELEONORA.

Viimeisen tahdon näytän, suulas herja.

Jok' oikeuksistaan pois sun poikas sulkee.

CONSTANCE.

Sen kyllä uskon: tahdon, ilkitahdon,

Naistahdon, juljettoman mummon tahdon!

KUNINGAS PHILIP.

Vait, lady! Vaietkaa tai malttukaa!

Tään seuran suostumuksellaan ei sovi

Noin epäsointoisata soimaa säistää. —

Nyt torvi soikoon, Angers'n asukkaat

Muureille kokoon; sanokoot, ken meistä

On heille mieleen, Juhana vai Arthur.

(Torven toitauksia. Porvareita tulee muureille.)

1. PORVARI. Muureille kuka meitä kutsuu?

KUNINGAS PHILIP.

Ranska

Englannin puolesta.

KUNINGAS JUHANA.

Ei, Englanti

Omasta puolestansa. Angers'n miehet,

Englannin taatut alamaiset —

KUNINGAS PHILIP.

Taatut

Arthurin alamaiset, Angers'n miehet,

Puheluun rauhalliseen torvi kutsuu.

KUNINGAS JUHANA.

Eduksi meille; siis meit' ensin kuulkaa —

Nuo Ranskan liput, jotka edenneet

On suoraan kaupunkinne silmäin eteen,

Ne teille vahingoks on tänne tulleet.

Kanuunain uumenet on vihaa täynnä,

Ja valmiina ne ovat muureihinne

Rautaista kiukkuansa purskumaan.

Verisen rynnistyksen valmistukset

Ja Ranskan julma hyökkö porttejanne,

Noit' Angers'n kyynysilmiä, jo uhkaa.

Ja me jos emme tulleet ois, niin kivet,

Nuo nukkuvat, tuon muurivyönne paadet,

Tykistön myrskyst' oisi alas syösseet

Lujasta kalkki vuoteestaan ja tehneet

Leveän aukon, josta teidän rauhaan

Verinen hyökännyt ois väkivalta.

Mut nähdessänsä meidät, kuninkaanne, —

Mi vaivalla ja kiitomarssissa

Toi tänne vastavoiman, joka suojais

Naarmoista kaupunkinne poskipäitä —

Niin kohta Ranska keskusteluun taipuu,

Ja tulikuulain sijaan, joilla aikoi

Kuumeeseen värisyttää muurejanne,

Sanoja maireita nyt höyryttää,

Kapinaan vietelläkseen korvianne.

Heit' uskokaa sen mukaan, kunnon miehet,

Ja sisään kuninkaanne päästäkää,

Mi kiireen vaivoist' uupuneena hengin

Nyt turvaa muurienne suojass' etsii.

KUNINGAS PHILIP.

Nyt mua kuulkaa, sitten vastatkaa.

Täss', oikealla kädelläni, jolla

Tään pojan laillist' oikeutta vannoin

Pyhästi kaita, nuor' on Plantagenet,

Tuon miehen vanhimmaisen veljen poika

Ja hänen valtiaansa, maan ja kaiken.

Tään polkeutuneen oikeuden vuoksi

Sodalla poljemme nyt Angers'n kenttää,

Vaikk' enempää ei vihamieltä meissä.

Kuin mihin vierasystävyyden käsky

Tään lannistetun lapsen hyväksi

Pakottaa tuntoa. Siis sovinnolla

Vasallivelkanne nyt maksakaa

Sen velkojalle, tälle ruhtinaalle,

Niin aseemme, kuin rengassuinen karhu,

Näöksi vain on eikä vahingoksi;

Kanuunain vimman turhaan tuhlaamme

Haavoittumattomihin taivaan pilviin

Ja, jouten riemumielin palaten,

Kypärin ehjin, lovettomin miekoin,

Kotihin viemme samat kirkkaat veret,

Joit' olimme jo kaupunkiinne syöstä,

Ja rauhan saatte, vaimot, lapset, kaikki.

Mut tyhminä jos tarjon hylkäätte,

Niin teit' ei tämän harmaan muurin kehä

Voi peittää meidän sota-airuiltamme,

Vaikk' engelsmannit kaikki tykistöineen

Sen jylhä kerho kätkis. Sanokaa siis,

Meit' omistatteko te herraksenne

Sen nimessä, jonk' oikeutt' ajamme,

Vai annammeko raivollemme merkin

Ja verell' otammeko omamme?

2. PORVARI. Englannin kuningas on valtiaamme, Hänellä oikeus on kaupunkiin.

KUNINGAS JUHANA.

Täss' olen, kuninkaanne; avatkaa!

1. PORVARI.

Sit' emme voi; ken kuninkaaksi tutaan,

Sen siksi tunnustamme. Siihen asti

Sulemme portit koko maailmalta.

KUNINGAS JUHANA.

Kuningast' eikö tuta kruunustaan?

Jos ei, niin todistajiks satatuhat

Englantilaista rotumiestä tuon —

BASTARDI.

Äpäriä ja muita.

KUNINGAS JUHANA.

Jotk' oikeuttamme puoltaa hengellään.

KUNINGAS PHILIP.

Ja yhtä monta yhtä ylvää miestä —

BASTARDI.

Ja joku määrä äpäriä myös —

KUNINGAS PHILIP.

Ne vastustavat tuota vaatimusta.

1. PORVARI.

Siis, kunnes nähdään, ken on arvokkain,

Niin kummaltakin arvokkaimman hyväks

Evätään oikeus.

KUNINGAS JUHANA.

Taivaan armon saakoot

Ne syntiset, jotk' ennen iltakastett'

Ijäiseen majaan käyvät taistellessaan

Edestä meidän valtakuninkaan.

KUNINGAS PHILIP.

Aamen! — Aseisiin, miehet! Ratsahille!

BASTARDI.

Pyhä Yrjö, joka lohikäärmeen kaadoit

Ja krouvin kilvessä nyt ratsain istut

Meit' auta! —

(Itävallalle.)

Jospa tapaisin sun, herra,

Pesässäs naarasleijonasi luona,

Niin leijonanpa taljaan sarvet pannen

Sinusta hirmun laittaisin.

ITÄVALLAN HERTTUA.

Vait siitä!

BASTARDI.

Vaviskaa kiljunata leijonan!

KUNINGAS JUHANA.

Pois tasangolle tuonne! Siellä voimme

Paraiten voimiamme järjestää.

BASTARDI.

Mut joutuin, että paikast' edun saatte.

KUNINGAS PHILIP.

Niin oikein. (Louisille.) Tuolla kukkulalla toisten

On paikka. — Jumala ja oikeutemme!

(Menevät kaikki.)

Toinen kohtaus,

Paikka sama.

(Sotahuutoja ja ottelua; sen jälkeen peräytymistä. Hanskan

airut, torvensoittajain seuraamana, lähestyy kaupungin porttia.)

RANSKAN AIRUT.

Nyt, Angers'n miehet, portit seljälleen

Arthurille, Bretagnen herttualle!

Hän tänään Ranskan avull' itkun valtaan

Englannin äidit saatti, joiden pojat

Nyt hajan lepää hurmetanterella;

Monenkin lesken mies nyt kylmin kourin

Syliinsä tapaa virttynyttä maata;

Ja huokealla saatu voitto leijaa

Nyt Ranskan liehuvilla lipuilla;

Ja voittaja jo riemusaatoss' astuu

Ja tervehtii Bretagnen Arthuria

Englannin sekä teidän kuninkaaksi.

(Englannin airut tulee, torvensoittajain seuraamana.)

ENGLANNIN AIRUT.

Iloitkaa, Angers'n miehet! Kellot soimaan!

Kuningas Juhana nyt lähestyy,

Englannin sekä teidän kuninkaanne,

Tään verikuuman päivän sankari.

Hopeakirkkaat oli äsken aseet,

Nyt ovat Ranskan verin kullatut;

Englantilaisen kypärist' ei sulkaa

Repinyt ole ranskalaisen peitsi;

Lippumme kotiin vievät samat kädet,

Jotk' auki käärivät ne lähteissämme.

Kuin hauska metsäseura, riemuin saapuu

Englannin joukko, kädet purppurassa[10]

Ja vihamiesten verin värittyinä.

Avatkaa portit? Tietä voittajalle!

1. PORVARI.

Alusta loppuun näimme torneistamme

Kummankin sotajoukon hyökkäyksen

Ja peräymisen; niiden tasavoimaa

Valittaa tarkinkaan ei silmä voinut:

Veri verta maksoi, isku vaati iskun,

Väkeä väki vastas, voima voimaa;

Yht' oli kumpikin, siit' oltiin yhtä.

Yks voiton vieköön, siks on kaupunkimme

Molempain teidän tai ei kummankaan.

(Toisaalta tulee kuningas Juhana sotajoukkoineen, Eleonora,

Blanca ja Bastardi; toisaalta kuningas Philip, Louis,

Itävallan herttua ja sotaväkeä.)

KUNINGAS JUHANA.

Sull' onko, Ranska, vielä verta antaa?

Nyt onko valtoin oikeutemme virta?

Sun sulkus seisauttamana hylkää

Se luonnon uomansa ja tyrskyellen

Sun rantojesi esteet tulvaan peittää,

Jos et sen välkkyvien vetten salli

Solua valtamereen hiljalleen.

KUNINGAS PHILIP.

Sa, Englanti, et tässä tulituiskuss'

Enemmän verta säästänyt kuin Ranska,

Menetit vain. Tään käden kautta vannon, —

Jonk' all' on maata taivaan silmänkannot —

Ett' oikeuden en miekkaa ennen heitä,

Kuin sillä sinut maahan lyön, tai lisään

Kuolleitten lukuun ruhtinaisen ruumiin,

Näin sodan tappio- ja murhalistaan

Kuninkaan nimen liittäin kaunisteeksi.

BASTARDI.

Haa, majesteetti! Kuinka arvos paisuu,

Kun ylvä valtaveri tuleen syttyy!

Nyt surma leukojansa terästää,

Sen hampaina ja kynsinä on miekat,

Ja raatain nyt se ihmislihaa ahmii

Isoisten riidoiss' epäneuvoisissa. —

Nuo vallasarmeijat miks tuijottavat?

Kuninkaat, taistoon! Veritanterelle

Te tasavoimat, tulitiineet henget!

Häviö toisen olkoon toisen rauha;

Mut siksi: verta, iskua ja surmaa!

KUNINGAS JUHANA.

Kenenkä puolta kaupungin on väki?

KUNINGAS PHILIP.

Englannin, sanokaa. Ken kuninkaanne?

1. PORVARI.

Englannin kuningas, kun ensin tutaan

Se kuningas.

KUNINGAS PHILIP.

Se meissä tuntekaa,

Sen oikeutt' edustamme.

KUNINGAS JUHANA.

Ei, vaan meissä,

Jok' itse arvoamme edustamme

Ja oman persoonamme valtuudella,

Me, oma herramme, Angers'n ja teidän.

1. PORVARI.

Tuon kieltää valta meitä ylempi;

Ja kunnes kaikk' on selvää, suljemme

Nyt pelon valtaamina epäilymme

Tään lujan salvan taakse, kunnes pelon

Kuningas tietty kirvoittaa ja häätää.

BASTARDI.

Kies' auttakoon! Teit' Angers'n roistot pilkkaa.

Turvissa tuolla muurill' älläilevät

Kuin teatteriss' aivan, osoitellen

Tät' urhokasta surmanäytelmäänne.

Kuninkaalliset prinssit, neuvo kuulkaa:

Kuin kapinoivat Jerusalemissa,[11]

Sopikaa hetkeksi, ja yhteisvoimin

Vihanne vimmat syöskää kaupunkiin.

Idästä, lännest' Englanti ja Ranska

Tult' antakoon suuntäyden tykeistään,

Niin että niiden kammottava jyske

Tuon ylvään kylän kivikyljet ruhjoo.

Ma noita kataloita kuumentaisin,

Siks että turvatta ja ruhjottuina

Niin paljaat oisivat kuin tyhjä ilma.

Kun se on tehty, liitto purkakaa,

Erilleen taaskin liput yhtyneet

Ja otsa otsaa, peitsi peistä vastaan!

Niin jommankumman puolelt' onnetar

Valitsee tuokiossa suosikkinsa,

Ja voiton suudelmalla suudellen

Tervehtii häntä päivän sankariksi.

No, vallat, kuink' on mieleen hurja neuvo?

Se politiikalt' eikö haiskahda?

KUNINGAS JUHANA.

Tuon taivaslaen kautta päämme päällä,

Hyvä on neuvo! — Liitämmekö, Ranska,

Nyt voimamme ja Angers'n kukistamme,

Ja sitten kuninkuudest' ottelemme?

BASTARDI.

Niin, kuninkaan jos mieltä sinuss' on —

Sua niinkuin meitäkin nuo röyhkät solvaa —

Niin tykkiesi suut, kuin mekin meidän,

Kopeihin noihin muureihin nyt käännä;

Ja ne kun ovat murskana, niin silloin

Puramme välimme ja toisiamme

Taivaaseen taikka hornaan passitamme.

KUNINGAS PHILIP.

No niin! Te miltä puolen hyökkäätte?

KUNINGAS JUHANA.

Me lännen tietä tuhon lähetämme

Kaupungin sydämmeen.

ITÄVALLAN HERTTUA.

Me pohjoisesta.

KUNINGAS PHILIP.

Ja etelästä meidän ukkosemme

Lähettää kuulatuiskun.

BASTARDI. (syrjään).

Oiva juoni!

Pohjasta etelähän! Ranska näin

Ja Itävalta ampuu toistaan päin.

Heit' yllytänkin vielä. — Toimeen siis!

1. PORVARI.

Kuninkaat, kuulkaa! Hetki viipykää!

Suloisen sovun rakennan ja rauhan.

Kaupunki miekaniskutt' ottakaa,

Mut rauhan kuolemaan ne säästäkää,

Jotk' ovat sodan uhriks tänne tulleet.

Oi, pidättykää, vallat mua kuulkaa!

KUNINGAS JUHANA.

No, puhu! Sua suvaitsemme kuulla.

1. PORVARI.

Castilian tytär, tämä Blanca neiti,

Sukua Englannin on. Verratkaahan

Dauphin'in ja tään kauniin immen ikää!

Jos hilpas lempi etsii kauneutta,

Mist' ihanamman löytääkään kuin Blancan?

Jos hurskas lempi pyytää hyvettä,

Niin mistä löytää puhtaamman kuin Blancan?

Jos arvon-ahnas lempi säätyyn katsoo,

Niin kenen veri jalompaa kuin Blancan?

Hyveeseen, kauneuteen ja säätyyn nähden

On yhtä täydellinen myös Dauphin;

Jos ei, no niin, Dauphin ei ole Blanca,

Ja Blancass' ei taas mitään vikaa, jos ei

Se vika lie, ettei Dauphin hän ole.

Dauphin vain puolikas on miekkomiestä,

Siks että täydentää sen Blancan-lainen;

Ja osittaista hyvettä on Blanca,

Jonk' avujen on täytteenä Dauphin.

Kaks moista hopiavirtaa yhtyessään

Ihantaa rannat, jotka niitä kaulaa;

Ja, kuninkaat, te kahden moisen virran

Olette yhdistävät rantatermät,

Jos tämän valtaparin naitatte.

Se liitto tepsii enemmän kuin tykit

Pönkättyyn porttiimme. Ne naittakaa,

Niin rutommin kuin ruudin ruhjomalla

Ja kilvan portit selkiseljälleen

Avautuu teille. Vaan jos ette naita,

Niin ärjy meri puoliks ei niin kuuro,

Rajump' ei leijona, ei vuoret, vaarat

Niin järkkymättömät, ei itse kuolo

Niin raima ole surmaraivossaan

Kuin kaupunkia puoltamassa me.

BASTARDI.

Se valtti vanhan kuolon lahot luutkin

Räsyistään puistaa! Suuri suu, mi surmaa,

Verta ja vuorta oksentaa, ja haastaa

Ärjystä leijonan niin tuttavasti

Kuin kolmentoista tyttö rakistaan!

Lie tykkimies tuon velikullan tehnyt:

Sen suuss' on tykit, tulet, sauhut, jyskeet,

Ja kielellään hän selkäsaunan antaa.

Hän korviamme pieksää; pukkavammat

On sanansa kuin ranskalaisen nyrkki.

Huh! Moist' en sanaryöppää saanut sitten

Kuin taatoks kutsuin velimiehen isää.

ELEONORA.

Oi, neuvoon suostu, poika, naita heidät,

Blancalle laajat anna myötäjäiset;

Niin lujaksi sen liiton kautta kiinnät

Evätyn oikeutesi kruunuun, että

Tuo pojantaimi puuttuu aurinkoa,

Jok' aimo hedelmäks sen kukat kypsäis.

Näen Ranskan katseessa jo myöntymystä;

Kas, kuinka kuiskailevat. Toimeen joutuun,

Kun mielet viel' on herkät kunnialle,

Ett' intoa näin sulavaa ei sääli

Ja katumus ja vieno maireen kuiske

Taas jäähdytä ja hyydä entiselleen.

1. PORVARI.

Miks eivät nämä majesteetit vastaa

Uhatun kaupunkimme sovun tarjoon?

KUNINGAS PHILIP.

Puhukoon ensin Englanti; sill' ensin

On sananvuoro ollut. — Mitä sanot?

KUNINGAS JUHANA.

Jos poikas, Dauphin-prinssi, lukea

Voi tästä kaunokirjasta, "ma lemmin",

Kuningattaren lepingon saa tyttö,

Niin, Anjou, Touraine, Poitiers ja Maine

Ja kaikki, mitä tällä puolen merta —

Pait tätä saartamaamme kaupunkia —

On meidän maan ja kruunun alamaista,

Kullatkoon hänen morsiusvuodettaan

Ja valtaa, arvoa ja kunniata

Hänelle kartuttakoon, niinkuin itse

Hän suloon, kasvatukseen, vereen nähden

On vertoja jos minkä prinsessan.

KUNINGAS PHILIP (Louis'lle).

Mit' itse sanot? Katso neittä silmään!

LOUIS.

Sen juuri teen, ja hänen silmässään

Näen ihmeen, ihan ihmeellisen kumman:

Näen tuossa silmäss' oman varjoni;

Se poikanne on varjo vain, mut koht' on

Se aurinko, mi pojan varjoks muuttaa.

En itseäni rakastanut ennen

Kuin nyt, kuin kuvani ma näen tuossa

Sen silmäkultaan upotettuna.

(Louis ja Blanca kuiskailevat keskenään.)

BASTARDI.

Sen silmäkultaan upotettuna!

Sen kulmakarvaan hirtettynä juuri!

Sydämmeen kahlittuna! Vakooja

Omalle petokselleen! Synti suuri,

Ett' tuommoiseen on lempeen moinen kettu

Kahlittu, hirtetty ja upotettu!

BLANCA.

Setäni tahto minunkin on myös.

Jos teissä jotain mieleistä hän näkee,

Niin, minkä näkee hän ja mihin mieltyy,

Sen helposti ma tahdokseni siirrän,

Tai, suoremmin jos sanoa mun suotte,

Sen helposti ma lemmelleni uskon.

Enempää teit' en tahdo mielistellä —

Min teissä näen, se lemmen arvoist' on —

Sen sanon vain: en mitään näe teissä —

Vaikk' itse kateus oisi tuomarina —

Mi vähintäkään vihaa nostattais.

KUNINGAS JUHANA.

No, mitä sanoo nuoret? Mitä Blanca?

BLANCA.

Hän kunnialle ain' on velkapää

Niin tekemään, kuin viisautenne käskee.

KUNINGAS JUHANA.

No, entä prinssi Dauphin: tätä neittä

Te rakastaako voitte?

LOUIS.

Kysykää,

Ma lempeäni hillitäkö voin!

Täydestä sydämmestä häntä lemmin.

KUNINGAS JUHANA.

Volquessen, Anjou, Poitiers, Touraine, Maine,

Nää viisi maata saat siis hänen kanssaan

Ja siihen kolmekymment' tuhatta

Englannin kultamarkkaa täytteheksi.

Jos suvaitset, niin käske, Ranskan Philip,

Nyt tyttären ja pojan lyödä kättä.

KUNINGAS PHILIP.

Niin mielelläni! Kädet yhteen, lapset.

ITÄVALLAN HERTTUA.

Ja huulet myös! On siihen lupakin;

Niin minä tein, kun kihlat lupasin.

KUNINGAS PHILIP.

Nyt, Angers'n miehet, portit avatkaa,

Ett' ystävyys, min loitte, sisään pääsee.

Kirkossa pyhän Maarian nyt heti

On vihkimenot julki vietettävät. —

Ei Constance rouva seurassamme lie?

Ei, onneksi; tään solmimamme liiton

Ois läsnäolollaan hän estänyt.

Miss' ollee nyt hän poikineen? Ken tietää?

LOUIS.

Hän teltassanne purkaa harmiaan.

KUNINGAS PHILIP.

Ja, kautta kunniani, tämä liitto

Ei hänen harmilleen tuo suurta hoivaa. —

Mut, veli Englanti, tuon leskirouvan

Mitenkä hyvitämme? Tänne tultiin

Oikeuttaan puoltamaan, mut, herra nähköön,

Se kääntyi toisin, omaks eduksemme.

KUNINGAS JUHANA.

Se korjattakoon. Nuoren Arthurin

Bretagnen herttuaksi nimitämme,

Richmondin jaarliksi ja tämän rikkaan

Kaupungin herraks. — Constance rouva tänne!

Lähetti lennättäköön hälle kutsun

Hääjuhlahamme! — Toivon, että voimme,

Vaikk' emme tahtonsakaan määrää täyttää,

Toki siihen määrään häntä tyydyttää,

Ett' ehkäisemme hänen huutamistaan.

Kiiruimman kautta rientäkäämme nyt

Pikaiseen, äkkinäiseen juhlanviettoon!

(Kaikki menevät, paitse Bastardi. — Porvarit vetäytyvät

pois muureilta)

BASTARDI.

Hupsu mailma! Hupsut vallat! Hupsu liitto!

Juhana osan heittää, ehkäistäkseen

Arthurin oikeutta koko valtaan;

Ja Ranska, jonka aseet omatunto

Hionut oli, joka pyhin innoin

Sotahan läksi Herran sotilaana,

Nyt kuulee kuisketta tuon valapaton,

Tuon ounaan perkeleen, tuon parittajan,

Mi kunniansa syö, tuon päivinäisen

Sanansa rikkojan, mi kaikki pettää,

Kuninkaan, kerjäläisen, vanhan, nuoren,

Tytönkin, joll' ei muuta hukattavaa

Kuin tytön nimi, senkin siltä kettää

Tuo silonaama, maire itsekkäisyys,

Tuo itsekkäisyys, mailman väärä vietti.

Vaikk' itsessään on mailma vaakitettu

Tasaista tietään tasaisesti käymään,

Niin voitonpyynti tuo, tuo väärä vietti,

Tuo himon hiertäjä, tuo itsekkäisyys

Pois aikeestaan ja suunnastaan sen työntää,

Päämäärästään ja tasapainostaan.

Ja väärä pyynti tuo, tuo itsekkäisyys,

Tuo parittaja, kaiken kieron leima,

Soaissut liehakan on Ranskan silmät,

Ett' epää nyt hän lupaamansa turvan

Ja rehellistä kunnon sotaa välttää

Likaisen, kurjamaisen rauhan vuoksi. —

Ja miksi itsekkäisyyttä ma moitin?

Siks' ett'ei minua se kosinut.

Ei siksi, ett'en kahmais täysin kourin,

Jos kultaenkelit mua käteen tarttuis.[12]

Mut käsi tää on kiusaamaton vielä

Ja kerjäläisen lailla rikkait' ilkkuu.

Niin, ollen kerjäläinen, ilkun siis

Ja sanon, ett' on rikkaus suurin synti;

Kun rikastun, en lakkaa huutamasta:

Ett' on se kerjuu suurin synti vasta.

Kosk' edun vuoksi vallat pettää noin,

Sua, hyöty, palvelen ja jumaloin.

(Menee.)

KOLMAS NÄYTÖS.

Ensimmäinen kohtaus.

Seutu sama. Ranskan kuninkaan teltta.

(Constance, Arthur ja Salisbury tulevat.)

CONSTANCE.

Vai naineet! Rauhan tehneet! Väärää verta

Seattu väärään! Ystäviksi tulleet!

Dauphinko Blancan saa, nuo maatko Blanca?

Ei, ei! Sa puhut väärin, kuulit väärin.

Mietihän, kerro uudestaan se vielä.

Ei voi niin olla; sanot vain, ett'on niin.

Ma uskon, ettei sinuun uskomista,

Puheesi vain on rahvaan tyhjää tuulta.

Luulenpa, että luulen sua, mies;

Kuninkaan vala takaa mulle toista.

Saat rankaisun, kun näin mun säikytit:

Ma sairas olen, altis pelolle,

Vääryyttä kärsinyt ja pelon alla,

Turvaton olen leski, pelon oma,

Ja vaimo luontoaan jo pelkoon luotu.

Jos tunnustatkin, että puhut pilaa,

Ei säikkyneet saa elonhenget rauhaa,

Vaan värjyin värisevät kaiken päivää.

Pudistat päätä; mitä sillä tahdot?

Miks synkeästi katsot poikaani?

Ja miksi käsi povellasi, miksi?

Miks silmästäsi murheen vesi tulvii

Kuin ylvä virta yli äyräittensä?

Puheesko takeita nuo synkät merkit?

Puhu, mut älä kaikkea, mit' äsken;

Vain sana: puhees tosiko?

SALISBURY.

Niin tosi,

Kuin teistä varmaan ne on valheelliset,

Joidenka syy on, ett' on puhe tosi.

CONSTANCE.

Jos tätä murhett' uskomaan mua neuvot,

Niin neuvo myös se murhe murhaamaan.

Niin elämä ja usko vastaan tulkoot

Kuin kahden hurjapäisen miehen raivo,

Jotk' ensi yhtymässä sortuvat.

Dauphin nai Blancan! Mihin joutuu Arthur?

Englanti Ranskaan liittyy! Entä minä?

Pois, mies! En näköäsi sietää voi;

Tuo sanomasi rumentaa sun aivan.

SALISBURY.

Mit' olen muuta pahaa tehnyt teille,

Kuin muiden tuoman pahan ilmaissut?

CONSTANCE.

Se paha on jo itsessään niin inhaa,

Ett' itse kertojankin pahentaa.

ARTHUR.

Oi, äiti hyvä, tyyntykää, ma pyydän.

CONSTANCE.

Jos sinä, tyyntäjäni, ruma oisit,

Kuvaton, äitis kohdun häväistys,

Rivoa tahraa, inhaa vammaa täysi,

Hupelo, rampa, kyssä, rujo, musta,

Pisoilla, luomill' yltä ryvetetty,

En siitä huolisi, vaan tyyni oisin;

Et silloin mulle rakas oisi, etkä

Ois syntysi ja kruunun arvoinen.

Mut kaunis olet; kehdossas jo, armas,

Sua suosi yhdess' onnetar ja luonto.

Luonnolta puoleks auenneen sait ruusun

Ja liljan hohdon. Ah! Mut onnetar

Se muuttui, viettyi pois ja sulta vietiin;

Juhana setäs kanssa nyt se kiemaa,

Ja käsin kultaisin se Ranskan lahjoi

Kuninkaan arvon maahan tallaamaan

Ja parittajaks teki majesteetin.

Niin, Ranska Juhanan ja onnettaren,

Niin, valtaajan ja porton parittaa. —

Mies, eikö tehnyt väärää valaa Ranska?

Sanoilla hänet myrkytä, tai mene,

Ja jätä yksin tuskat nää, jotk' yksin

Mun kantaa täytyy.

SALISBURY.

Anteeks suokaa, rouva,

Mut ilman teitä palata en voi.

CONSTANCE.

Sa voit, sun pitää; minä en sua seuraa.

Suruni ylvääks opetan; sill' ylväs

Se suru on, se omaajansa valtaa.

Minun ja tämän suuren surun luokse

Kuninkaat kokoon tulkoot; niin, näet, suuri

On tuskani, ett' aava, vankka maa

Se yksin jaksaa sitä kannattaa.

(Heittäytyy maahan.)

Täss' istun suruineni; tässä meitä

Kuninkaat kumarrelkoot: käske heitä!

(Kuningas Juhana, kuningas Philip, Louis, Blanca, Eleonora,

Bastardi, Itävallan herttua tulevat seurueineen.)

KUNINGAS PHILIP.

Niin, armas tytär, tämä onnen päivä

Se Ranskass' aina olkoon juhlapäivä.

Sen kunniaksi ylväs aurinko

Kulussaan taukoo, alkemistaa matkii

Ja muuttaa silmän tenholoistolla

Maan laihan kärkeen hohtavaksi kullaks.

Näin vuosittain, kun tämä päivä palaa,

Se pyhäpäivänä on vietettävä.

CONSTANCE (nousten).

Kirottu päivä, eikä pyhä päivä!

Mit' on se päivä ansainnut tai tehnyt,

Ett' almanakkaan kultakirjaimilla

Se merkittäisi juhlapäiväin joukkoon?

Pois viikonpäivistä se pyyhkikää

Häpeän, sorron, pattovalan päivä!

Mut jos se jää, niin kuormilliset vaimot

Rukoilkoot, ett'ei silloin syntyis lapsi,

Jott' epäluoma toivoa ei pettäis.

Tään päivän osaks kaikki haaksirikot

Ja kaikki kaupan purkamiset tulkoot!

Tään päivän alkeet saakoot huonon lopun,

Ja vilpiks itse uskollisuus käyköön!

KUNINGAS PHILIP.

Ei, toden totta, syytä teillä, rouva.

Kirota tämän päivän somaa työtä.

Takeena teill' on majesteettini.

CONSTANCE.

Sain väärää rahaa, joka majesteetin

On näköinen, mut koetust' ei kestä.

Olette valapatto, valapatto!

Viholliseni verta vuodattamaan

Halaten tulitte, nyt halaten

Omaanne vuodatatte hänen vertaan.

Nyt sodan voimapaini, uhkakatse

Ruseiltuun rauhaan, ystävyyteen ryytyy,

Ja meidän sorto on sen liiton leima. —

Oi, miekkaan, taivaat, miekkaan kuninkaita

Valapattureita vastaan! Leski huutaa:

Minulle tule puolisoksi, taivas!

Tään kironpäivän hetket, rauhass' älkööt

Ne mailleen menkö! Ennen iltaa vielä

Verinen vaino pattokuningasten

Välihin tulkoon! Kuule mua, kuule!

ITÄVALLAN HERTTUA.

Ei! Rauhaa, lady Constance!

CONSTANCE.

Sotaa, sotaa,

Ei rauhaa! Minulle on rauha sotaa.

Häväiset voitonmerkkis, Itävalta!

Sa, orja, pelkuri ja raukka sinä!

Pien' olet sankariksi, konnaks suuri.

Sa vahvemman vain turviss' olet vahva.

Sa onnettaren sulho, käyt vain taistoon,

Kun oikullinen armos apuun joutuu.

Sinäkin valas söit ja valtaa mairit.

Mik' olet narri! Suurisuinen narri!

Mun hyväkseni kerskut, poljet, noidut!

Oi, sua kylmäverist' orja-parkaa!

Kuin pauanne mun sivullani haastoit,

Mua auttaa vannoit, käskit minun luottaa

Väkeesi, onneesi ja tähtiisi.

Nyt vihamiestenikö puoleen luovut?

Sun leijonanko talja ylläs! Hyi!

Vasikannahkall' arka nahkas peitä![13]

ITÄVALLAN HERTTUA.

Tuon sanan sanonut jos oisi mies!

BASTARDI.

Vasikannahkall' arka nahkas peitä!

ITÄVALLAN HERTTUA.

Sen sanan maksat hengelläsi, konna.

BASTARDI.

Vasikannahkall' arka nahkas peitä!

KUNINGAS JUHANA.

Unohdat arvos; tuo ei meille mieleen.

(Pandulph tulee.)

KUNINGAS PHILIP.

Kas, tuossa paavin pyhä legaatti!

PANDULPH.

Voidellut taivaan edusmiehet, terve!

Juhana, pyhä toimeni sua koskee.

Minä, Milanon kardinaali, Pandulph,

Legaatti paavi Innocentiuksen,

Sinulta kysyn hänen nimessään

Ja omantuntos puolesta, siis vastaa:

Miks pyhää äitiämme, kirkkoa,

Tylysti poljet, Stephan Langtonin kun,

Valitun Canterbyryn arkkipiispan,

Pyhästä hiipast' uhkamielin estät?

Nimessä paavi Innocentiuksen,

Isämme pyhän, tätä kysyn sulta.

KUNINGAS JUHANA.

Nimelle moiselleko vastuun velkaa

Vihityn kuninkaan on vapaa henki?

Et nimeä sa, kardinaali, keksi

Niin tyhjää, katalaa ja naurettavaa

Tilille mua vaatimaan kuin paavin.

Se hälle sano; tääkin vielä kuule

Englannin suusta: mikään Rooman pappi

Veroa meilt' ei saa, ei kymmenystä;

On taivaan kautta ylin valta meillä,

Ja taivaan kautta valtakunnassamme

Aiomme tätä valtaa käyttää yksin

Ja kuolevaisen käden avutta.

Se sano paaville; ei tarvis häntä

Ja vallananastustaan haikailla.

KUNINGAS PHILIP.

Tuo herjaust' on, veli Englanti.

KUNINGAS JUHANA.

Jos te ja kaikki kristikunnan vallat

Noin pauloiss' olette tuon viekkaan papin,

Peläten pannaa, jonka raha purkaa;

Jos inhan kullan kuonall' ostatte

Anetta valheellista henkilöltä,

Jok' oman aneens' sillä panee kaupan;

Jos te ja muutkin, perin peijattuina,

Tuot' ilvetaikaa veroll' elätätte,

Niin yksin, yksin minä paavin taitan

Ja hänen ystävilleen kauhun laitan.

PANDULPH.

Lain mulle suoman vallan kautta siis

Kirottu olet nyt ja pannaan pantu;

Ja siunattu se olkoon, joka luopuu

Valasta luopiolle vannotusta;

Ja ansiollinen ja autuutettu

Ja pyhimyksen arvoss' olkoon käsi,

Jok' ihmisteiltä salakeinoin raivaa

Vihatun henkesi!

CONSTANCE.

Oi, suotakoon

Mun Rooman kanssa hetki sadatella!

Hyvä isä, huuda kirouksiini aamen!

Ei toista loukattua, jonka kieli

Niin voisi häntä kirota kuin minun.

PANDULPH.

Kirota mulla laki on ja valtuu.

CONSTANCE.

Niin mulla myös. Jos oikeutt' ei suo laki,

On laillist', ett'ei laki vääryytt' estä.

Lain kautt' ei lapseni saa kruunuaan:

Ken hältä kruunun valtaa, lainkin valtaa.

Siis, kosk' on itse laki suurin vääryys,

Kuin estäis laki mua kiroomasta?

PANDULPH.

Nyt, Ranskan Philip, pannan uhalla

Pääluopiosta tuosta kätes päästä

Ja Ranskan voimat häntä vastaan nosta,

Jos Rooman alle ei hän nöyristy.

ELEONORA.

Kalvistut, Ranska? Älä päästä kättä.

CONSTANCE.

Oi, estä, horna, Ranskan katumista!

Jos käsi pääsee, sielun menetät.

ITÄVALLAN HERTTUA (Philipille).

Kuningas, kuulkaa kardinaalia.

BASTARDI.

Vasikannahkall' arka nahkas peitä.

ITÄVALLAN HERTTUA.

Vait, koira, muuten puistan nyrkkiäni —

BASTARDI.

Niin, housuntaskussa on kyllä tilaa.

KUNINGAS JUHANA.

Mitä lausut, Philip, kardinaalille?

CONSTANCE.

Toisinko lausuisi, kuin kardinaali?

LOUIS.

Mietihän isä! Kysymys on siinä:

Roomanko kovan pannan otat, vaiko

Englannin löyhän ystävyyden hukkaat.

Valitse helpompi.

BLANCA.

Siis, pannaanpano.

CONSTANCE.

Lujana, Louis! Perkele sua kiusaa

Hahmossa nuoren, kauniin morsion.

BLANCA.

Constance ei puhu vahvast' uskosta,

Vaan hädästä.

CONSTANCE.

Jos hätäni sa myönnät,

Jok' elää siksi vain, ett' usko kuoli,

Niin hädästäkin tämä hätä säätää,

Ett' usko elpyy taas, kun hätä kuolee.

Hätääni polje vain, niin usko nousee,

Hätääni nosta, niin on polkeess' usko.

KUNINGAS JUHANA.

Kuningas rauhaton on, eikä vastaa.

CONSTANCE.

Hänelle rauha suo! Nyt kelpo vastuu!

ITÄVALLAN HERTTUA.

Niin, Philip kuningas, pois arkuus heitä.

BASTARDI.

Vasikannahkall' arka nahkas peitä!

KUNINGAS PHILIP.

Hämmennyt olen. Mitä sanoisinkaan?

PANDULPH.

Jos mitä sanot, hämmennyt vain lisää,

Kun olet kirottu ja pannaan pantu.

KUNINGAS PHILIP.

Tilaani asettukaa, hurskas isä,

Ja sanokaa, mit' itse tekisitte.

Me, kuninkaat, juur' äsken kättä löimme,

Ja mielten sisin sopu kiinnitettiin

Avioliitolla ja kahlehdittiin

Lujilla pyhän valan siteillä.

Viimeinen henkäys, joka huulillamme

Sanoiksi sointui, oli vahva vala,

Ett' ikirakkaus, ystävyys ja sopu

Niin valtain ois kuin valtiasten kesken.

Juur' ennen välirauhaa, hiukkaa ennen —

Ol' aikaa tuskin pestä käsiämme,

Joill' oli valtakauppa solmittava —

Niin murhan sivellin, sen taivas tietköön,

Ne oli tahrinut, ja kosto niihin.

Kuvannut hurjain valtain julman riidan.

Nuo kädetkö, joist' äsken veri pestiin,

Jotk' äsken kahden puolen lempi liitti,

Nyt purkais liiton tään ja hellän siteen?

Uskollisuutta ivais? Taivast' ilkkuis?

Niin häälyväiset lapset meistä loisi,

Ett' irti kätemme nyt riuhtoisimme,

Peruuttaisimme valat vannotut,

Hymyvän rauhan vihkivuotehelle

Veriset joukot marsittaisimme

Ja puhtaan sopuisuuden vienon otsan

Toralla tahraisimme? Pyhä herra,

Arvoisa isä, sitä älkää suoko!

Suvaitkaa päättää, määrätä ja säätää

Lievempi muoto, niin me kuuliaiset

Ilolla olemme ja ystävänne.

PANDULPH.

Se muoto muodoton ja laki laiton,

Jok' ystävyyttä suosii Englannin.

Aseihin siis, ja kirkon puoltajiksi!

Tai muuten äiti, kirkko, hylkypoikaan

Kirouksen viskaa, äidin kirouksen.

Niin, Ranska, käärmeelt' ennen kielen sidot,

Nälistyneeltä tiikeriltä hampaan

Tai härnätyltä leijonalta ryömän,

Kuin käden, jota pidät, rauhaan käännät.

KUNINGAS PHILIP.

Voin purkaa kädenlyönnin, vaan en sanaa.

PANDULPH.

Siis sanan vihamieheks sanan teet,

Ja kansaissodan tavoin valaa vastaan

Asetat valan, kielen kieltä vastaan.

Oi, ensin täytä taivaalle se vala,

Jonk' ensin vannoit taivaalle, se vala,

Ett' oisit meidän kirkon soturi.

Min sitten vannoit, itseäsi vastaan

Sen vannoit, ja sit' et voi itse täyttää.

Se, mitä vannoit väärää tekeväsi,

Ei ole väärää, jos sen oikein teet;

Ja jos jää tekemättä, mik' on väärää,

On oikein, että jää se tekemättä.

Jos aikees harhaan vie, niin paras apu

On uusi harha; jos se onkin väärää,

Niin sitenhän se väärä suorenee.

Petokseen petos auttaa, niinkuin tuli

Haavassa poltetussa jäähtää tulta.

Uskonto valan täyttämistä vaatii,

Mut sinä vannoit uskontoa vastaan;

Min kautta vannot, sitä vastaan vannot.

Teet toden tähden valan valaa vastaan;

Jos todeks sit' et tiedä, mitä vannot,

Niin vannot sen vain, ettet väärin vanno;

Ois muuten vala pelkkää ilvettä.

Mut sinä vannoit vannovasi väärin,

Niin, väärin, jos sen täytät, minkä vannoit.

Myöhempi valas aiempaa on vastaan,

Ja itse riidoin olet itses kanssa.

Et voittoa voi saada parempaa,

Kuin jos tuot' inhaa kiusausta vastaan

Hyvän ja jalon puoles asestat;

Jonk' ehon puolen rukouksiini suljen,

Jos siihen taivut; vaan jos et, niin tiedä,

Ett' uhkaa sua kirous niin raskas,

Ett'et voi sitä puistaa pois, vaan kuolet

Sen mustan painon alle toivotonna.

ITÄVALLAN HERTTUA.

Kapinaa! Ilmi kapinaa!

BASTARDI.

Niin vainko?

Vasikannahka suutas eikö tuki?

LOUIS.

Aseihin, isä!

BLANCA.

Vihkipäivänäsi?

Ja omaa avioimaas verta vastaan?

Hääsaliksemme tappotannerko?

Pärinä rummunko ja torven räikkä,

Tuo hornan melu, juhlasoitoksemme?

Oi, kuule, puolisoni! — ah! kuink' uusi

On suussani se sana puoliso! —

Sen nimen tähden, jot' ei kielen' ole

Maininnut ennen, polvillani kerjään:

Setääni vastaan sotaan älä lähde!

CONSTANCE.

Oi, polvillani, jotka polvistuksess'

On karjenneet, rukoilen, jalo Dauphin:

Oi, älä muuta sitä tuomiota,

Jonk' ennakolta säätänyt on taivas!

BLANCA.

Nyt lempes nähdään. Mikä voisi sua

Enemmän hellyttää kuin vaimon nimi?

CONSTANCE.

Sun tukijasi tuki: kunnia.

Oi, kunniasi, Louis, kunniasi!

LOUIS.

Miks olette niin kylmä, majesteetti,

Näin tärkeät kun seikat toimeen kutsuu?

PANDULPH.

Julistan kirouksen hänen päälleen.

KUNINGAS PHILIP.

Ei tarvis. — Luovun sinust', Englanti.

CONSTANCE.

Kauniisti kääntyy eksytetty herruus!

ELEONORA.

Rumasti luopuu ranskalainen höllyys!

KUNINGAS JUHANA.

Ei kulu tuntia, niin kadut, Ranska.

BASTARDI.

Tuo vanha suntio, tuo lukkar' Aika,

Tahtooko hän sen? Silloin katuu Philip.

BLANCA.

Aurinko vertyy; hyväst', armas päivä!

Nyt kenen puolta pidän? Molempain:

Yks käsi toisen joukon, toinen toisen;

Ja näiden raivo, kumpaankin kun kiinnyn,

Mun rikki riistää, kappaleiksi katkoo.

Yljälle en voi pyytää voittoa,

Sedälle täytyy pyytää tappiota,

Isälle en saa menestystä suoda

Ja mummon suomia en tahdo suoda.

Jos kuka voittaa, minä aina tappaan,

Se tietty ennen jo, kuin alkaa kilpa.

LOUIS.

Mun luonani sun onnes elää, kulta.

BLANCA.

Miss' onni elää, elo kuolee multa.

KUNINGAS JUHANA.

Käy, lanko, kerää kokoon joukkomme!

(Bastardi menee.)

Oi, Ranska, vihan liekki minut polttaa,

Ja vimman hehku minuss' on niin kuuma,

Ett' yksin veri sammuttaa sen voi,

Niin, veri, Ranskan jaloin, kalliin veri!

KUNINGAS PHILIP.

Sun raivos ennen tuhkaks sinut polttaa,

Kuin meidän veri tules sammuttaa.

Etehes katso! Kavahda!

KUNINGAS JUHANA.

No niin:

Kavahda sinäkin! Nyt aseisiin!

(Menevät.)

Toinen kohtaus.

Tasanko Angers'n lähellä.

(Sotahuutoja. Hyökkäyksiä. Bastardi tulee, kädessä

Itävallan herttuan pää.)

BASTARDI.

Nyt, totta vieköön, tulee kuuma päivä!

Pilvessä joku ilmapiru väikkyy

Ja turmaa seuloo. Itävallan pää

On tuossa; Philip vielä hengähtää.

(Kuningas Juhana, Arthur ja Hubert tulevat.)

KUNINGAS JUHANA.

Tää poika korjaa, Hubert. — Philip, riennä!

Teltassa äitiäni ahdistetaan,

Hän vangittu on, pelkään.

BASTARDI.

Pelastettu.

Ma turvaan hänet vein, ei pelkoa.

Eteenpäin, herra! Vähän vaivaa vielä,

Niin työmme saamme hyvään päätökseen.

(Menevät.)

Kolmas kohtaus.

Sama paikka.

(Sotamelskettä, hyökkäystä, peräytymistä. Kuningas Juhana,

Eleonora, Arthur, Bastardi, Hubert ja ylimyksiä tulee.)

KUNINGAS JUHANA (Eleonoralle).

Niin, äiti; vahvan vartioston turviin

Te jäätte tänne. — (Arthurille.) Lanko, älä sure,

Sua mummo rakastaa, ja yhtä armas

Sedälles oot kuin olit isällesi.

ARTHUR.

Voi, tästä äiti parka suruun kuolee!

KUNINGAS JUHANA (Bastardille).

Pois, lanko, Englantiin! Edeltä riennä,

Ja ennen tuloamme saitain munkkein

Ravista kukkaroita; vangitut

Vapauta enkelit;[14] näet, nälän täytyy

Nyt rauhan lihavista lihoist' elää.

Käskymme täytä ihan viime tinkaan.

BASTARDI.

Tuohusta, kirjaa, kelloa en säiky,[15]

Kun hopeat ja kullat mua viittaa.

Hyvästi, herra! — Mummo, puolestanne

Rukoilen — jos ma joskus hurskaaks käännyn —

Nyt suudella mun suokaa kättänne.

ELEONORA.

Hyvästi, jalo lanko!

KUNINGAS JUHANA.

Hyvästi!

(Bastardi menee.)

ELEONORA.

Käy tänne, pikku Arthur; mummo haastaa.

(Hän vie Arthurin syrjään.)

KUNINGAS JUHANA.

Tule, Hubert. Kelpo Hubert, meidän tulee

Sua kiittää paljosta. Tää lihalinna

Se kätkee sielun, jok' on velkaa sulle

Ja koron kanssa aikoo lempes maksaa.

Ehtoisa valas, ystävä, se elää

Povessa tässä, armoin hellittynä.

Kätesi! Hiukan mull' ois sanomista,

Mut jääköön aikaan otollisempaan.

Mua, jumalauta, melkein hävettää

Sanoa, kuinka rakas olet mulle.

HUBERT.

Syvästi kiitollinen, majesteetti.

KUNINGAS JUHANA.

Niin sanoa ei sulla vielä syytä,

Mut kohta saat. Kuink' aika vitkaileekin,

Niin tulee aika, jolloin voin sun maksaa.

Mull' oli sanottavaa, — mutta jääköön.

Aurinko taivaall' on, ja ylvä päivä,

Jot' ailakoivat kaikki mailman ilot,

On liian löyhäkkä ja huvikärkäs

Mua kuulemaan. Jos kello keskiyön,

Tuo rautakielinen ja vaskisuinen,

Yön korvaan uniseen nyt kolkahtaisi;

Tää paikka tässä jos ois kirkkotarha

Ja sinä tuhantisen sorron lyömä;

Jos raskasmielisyyden synkkä henki

Veresi kuivaisi ja paksuks hyytäis —

Mi suonissa nyt himartaen liukuu

Ja silmään naurun houkuttaa, sen narrin,

Ja kinnaa posket turhamaiseen iloon:

Se vietti minun aikeilleni inha —

Tai jos sa silmittä mun voisit nähdä

Ja kuulla korvitta ja vastauksen

Kielettä antaa, pelkin ajatuksin —

Ei silmää, korvaa, tyhjää sanan helkkää —

Niin tarkan valppaan päivän kiusallakin

Valaisin povees aatteeni. Mut, ah!

En tahdo. — Olet toki mulle rakas,

Ja minä, niinkuin toivon, sulle rakas.

HUBERT.

Niin rakas, että, mitä käskenette,

Vaikk' oisi kuolema sen toimen loppu,

Sen, jumalauta, teen.

KUNINGAS JUHANA.

Sit' enkö tiedä?

Oi, Hubert, hyvä Hubert, tuohon poikaan

Luo silmäsi; niin, tiedä, ystävä,

Hän tielläni on niinkuin mikä käärme,

Ja mihin vain tään jalkani ma astun,

Hän edessäni on. Mua ymmärrätkö?

Sa häntä vartioit.

HUBERT.

Ja niin sen teen,

Ett ei hän vaaraks ole kuninkaalle.

KUNINGAS JUHANA.

Kuolema.

HUBERT.

Kuninkaani?

KUNINGAS JUHANA.

Hauta.

HUBERT.

Eloon

Ei ole jääpä.

KUNINGAS JUHANA.

Kyllin. Nyt ma voisin

Iloinen olla. Hubert, sua suosin;

En sano mitä tehdä sulle aion;

Mut muista vain. — Hyvästi, arvo-rouva;

Lähetän vartioston turvaks teille.

ELEONORA.

Siunattu ollos!

KUNINGAS JUHANA (Arthurille).

Englantiin nyt, lanko!

Sua Hubert matkaan seuraa, töin ja innoin

Sua palvellen. — Calais'ta kohti nyt!

(Menevät.)

Neljäs kohtaus.

Sama paikka. Ranskan kuninkaan teltta.

(Kuningas Philip, Louis, Pandulph ja seuralaisia tulee.)

KUNINGAS PHILIP.

Näin merillä kun myrsky myllertää,

Niin koko laivastot ja armadatkin[16]

Hajalle joutuu, erin kumppaneistaan.

PANDULPH.

Rohkeutta vain! Käy kaikki vielä hyvin.

KUNINGAS PHILIP.

Mitenkä hyvin, kun käy kaikki pahoin?

Olemme voitetut, meilt' Angers viety,

Tapetut ystävät, ja Arthur vanki.

Englanti veriss' Englantiin on mennyt,

Ivaksi tehden Ranskan vastustuksen.

LOUIS.

Ja minkä voitti, sen myös vahvisti.

Noin kuuma kiire ja noin järjin tehty,

Noin kiivaat toimet ja noin viisas maltti

Ei löydä vertaansa. Ken täänlaisesta

On tappelusta lukenut tai kuullut?

KUNINGAS PHILIP.

Tuon kunnian vois Englannille suoda,

Jos tälle häpeälle löytyis vertaa.

(Constance tulee.)

Ken tuossa? Sielun hauta, joka sulkee

Ijäisen hengen vastoin tahtoaan

Kituisen henkäyksen kurjaan tyrmään. —

Mukaani tulkaa, prinsessa, ma pyydän.

CONSTANCE.

Kas nyt! Nyt näette, mik' on rauhan loppu.

KUNINGAS PHILIP.

Rohkeutta, rouva! Malttukaa, Constance!

CONSTANCE.

Ei, kaiken lohdun, kaiken avun hyljin,

Pait kuolon, kuolon: lohdun viimeisen

Ja tosiavun. Armas, maire kuolo!

Suloinen löyhkä! Tuore mätäisyys!

Ikuisen yösi vuoteelta nyt nouse,

Sa kaiken onnen kauhistus ja kammo!

Suudella tahdon vihatuita luitas

Ja silmäni sun silmäkuoppiis painaa,

Madoillas sormiani sormustella

Ja mättää inhaa multaa suuni täyteen

Ja hirmukalma sinunlaises olla.

Nyt irviin suu, niin hymyväsi luulen,

Ja vaimonas sua halaan! Tule, tule,

Kurjuuden henttu!

KUNINGAS PHILIP.

Rauhaa, kaunis murhe!

CONSTANCE.

Ei, ei, niin kauan kuin vain huutaa jaksan!

Oi, ukkosen jos suussa kielen' oisi,

Niin tuskillani mailman järkyttäisin

Ja unest' ajaisin tuon julman ruoton,

Mi raukeaa ei naisen ääntä kuule

Ja päivittäistä rukousta ilkkuu.

PANDULPH.

Tuo hulluuden on puhett', eikä surun.

CONSTANCE.

Et ole hurskas, noin kun panettelet.

Vai hullu! Omaa lastani nyt raastan;

Nimeni Constance; Gottfrid mieheni;

Nuor' Arthur poikani, ja hän on poissa!

Vai hullu! Hyvä Jumala, jos oisin,

Ett' itseni ma voisin unhottaa!

Jos voisin, oi, mink' unhottaisin tuskan!

Viisautta saarnaa, että hulluks saat mun,

Niin pyhäks itse tulet, kardinaali.

En hulluna, vaan tuskan tuntevana,

Saan järkipuoleltani järkineuvon,

Mitenkä tästä tuskastani päästä,

Ja tikarin tai hirsipuun se neuvoo.

Jos hullu oisin, poikaani en tuntis,

Häneksi ryysyvauvan luulisin.

En ole hullu; liian hyvin tunnen,

Mink' eri vaivan joka turma tuo.

KUNINGAS PHILIP.

Sitokaa palmikkonne! Mikä lempi

Tuon tukan tuuheiss' asuu kiharoissa!

Hopeapisara jos niihin laskee.

Niin siihen pisaraan kuin yhteissuruun

Tuhannen hiusta ystävyksin juuttuu,

Kuin uskolliset hartaat toverit

Eriämättöminä turmiossa.

CONSTANCE.

Siis, Englantiin!

KUNINGAS PHILIP.

Nuo hiukset sitokaa!

CONSTANCE.

Sen kyllä teen; ja miksikä sen teen?

Kun siteistään ne päästin, ääneen huusin:

"Oi, niin jos voisin päästää poikani,

Kuin nämä hiukset vapauteen päästän!"

Mut kadehdin nyt niiden vapautta,

Ja kahlehtia tahtoisin ne jälleen,

Kun vankina on poika parkani. —

Ah, isä kardinaali, kuulin teiltä,

Ett' ystävämme taivaassa me näemme;

Jos totta tuo, niin taas näen poikani,

Sill' esikosta Kainist' alkaen

Ja aina lapseen eilen syntyneeseen

Niin suloista ei luomaa ole nähty.

Mut surun mato kukkaani nyt kaivaa

Ja poskilt' ajaa pois sen syntysulot,

Niin ett' on kolosilmäinen kuin aave

Ja kalvas, laiha niinkuin kuumeen vilut;

Ja niin hän kuolee; ja kun nousee jälleen,

Ja taivaan salissa kun hänet kohtaan,

En häntä tunne; siis en koskaan, koskaan

Saa enää Arthur-pulmustani nähdä.

PANDULPH.

Noin haikea on tuska kauhistusta.

CONSTANCE.

Hän puhuu, joll' ei ole poikaa ollut.

KUNINGAS PHILIP.

Surua hellitte kuin omaa lasta.

CONSTANCE.

Niin suru täyttää lapsen tyhjän paikan,

Sen vuoteessa se makaa, se mua seuraa,

Sen sulokatsetta, sen ääntä matkii,

Sen kaikki kauniit avut mieleen johtaa,

Sen tyhjään pukimeenkin pukeutuu;

Siis, syystä minä lemmin surua.

Hyvästi! Jos ois teillä suru moinen,

Paremmin minä teitä lohduttaisin. —

(Repelee tukkaansa.)

En päässä tätä järjestystä kärsi,

Kun moinen hämmennys on sielussa.

Oi, lapseni! Oi, Arthur, armas poika!

Iloni, elämäni, kaikkeni!

Sa lesken-lohtuni ja huolten hoiva!

(Menee.)

KUNINGAS PHILIP.

Pahinta pelkään nyt, ja häntä seuraan.

(Menee.)

LOUIS.

Ei mulle iloks mikään maailmassa;

Elämä tympäisee kuin vanha taru

Unisen tylsään korvaan matkittuna.

Niin karvas häpeä on turmellut

Makean mailman maun, että nyt se

Vain häpeää ja karvautta tarjoo.

PANDULPH.

Juur' ennen terveyden palaamista,

Juur' taudin taitteessa on kipu haikein.

Jokainen pahe, joka meidät jättää,

On luopuessaan pahimmillaan. Mitä

Tään päivän kadossa te kadotitte?

LOUIS.

Kaikk' ilon, kunnian ja onnen päivät.

PANDULPH.

Niin kyllä, voittanut jos oisitte.

Ei, ei; kun suotuisin on onni meille,

Niin silmin uhkaavin se meihin katsoo.

On kummaa aatella, mut Juhanalle

On tappioksi, minkä voitoks luuli.

Surette, ett' on Arthur vankinaan.

LOUIS.

Niin syvästi, kuin hän siit' iloitsee.

PANDULPH.

Teill' yhtä nuori mieli on kuin veri.

Profeetan henki kauttani nyt puhuu,

Ja sanojeni pelkkä huoku liehtoo

Jokaisen rikan, korren, joka haitan

Polulta, joka jalkas suoraan johtaa

Englannin valtaistuimeen. Siis kuule:

Juhanan vallass' Arthur on, ja sini

Kuin pojan suoniss' uhkuu veri lämmin,

Ei anastaja tiimaa, minuuttia,

Ei hengenvedon aikaakaan saa rauhaa.

Valtikka, väkiryöstöin valloitettu,

On väen saatu, väen varjeltava;

Ken seisoo liukkaalla, ei halvintakaan

Tuetta hylkää. Arthur kaatuva

Siis on, jos Juhanan on mieli seistä;

Niin käyköön, sillä toisin ei voi käydä.

LOUIS.

Jos Arthur kaatuu, mitä voitan minä?

PANDULPH.

Te puolisonne, Blancan, oikeudella

Sen voitte vaatia, mink' Arthurkin.

LOUIS.

Ja hengen, kaikki menettää kuin Arthur.

PANDULPH.

Nuor' ootte tässä vanhusmaailmassa!

Teit' auttaa Juhana; teit' aika suosii.

Ken kelpo vereen kastoi onnensa,

Verisen saa ja kelvottoman onnen.

Tuo hänen ilkityönsä koko kansan

Sydämmet kylmää, innon heissä jäätää,

Niin että, pieninkin kun tila sattuu,

He hänen valtikkansa kukistavat.

Ei sitä utukuvaa taivaalla,

Ei luonnon oikkua, ei pilvipäivää,

Ei tuulen puuskaa, tavan sattumaa,

Jot' eivät tosisyistään irroittaisi,

Sanoen niitä ilmanraanoiks, enteiks,

Epäluomiksi ja taivaanääniksi,

Jotk' uhkaa julki kostaa Juhanalle!

LOUIS.

Hän kenties Arthurin ei henkeen koske,

Turvakseen häntä vankinaan vain pitää.

PANDULPH.

Oh, kun hän teidän lähestyvän kuulee,

Niin Arthur, jos hän vielä hengiss' on,

Sen päälle kuolee! Juhanasta oiti

Vieroittaa sydämensä koko kansa,

Ja suuta suikkaa oudon tulokkaan,

Ja kapinaan ja raivoon aihett' imee

Juhanan verisistä sormenpäistä.

Minusta mylläkkä jo käymäss' on;

Oi, hautumass' on vielä parempaakin

Kuin kaikki tää! — Äpärä Faulconbridge

Nyt Englanniss' on, ryöstää kirkkoja

Ja pyhyytt' ilkkuu. Nyt jos vain siell' oisi

Aseissa kymmenkunta ranskalaista,

Niin puolelleen he, niinkuin kutsulinnut,

Kokoisi tuhatmäärät brittejä,

Kuin lumipallo, joka kierittäissä

Vuoreksi kohta kasvaa. Jalo Dauphin,

Kuninkaan luokse tulkaa! Ihmeen paljon

Hyväkseen heidän kiukkuaan voi käyttää

Nyt, heidän mielessään kun viha kiehuu.

Pois Englantiin! Kuningast' yllyttelen.

LOUIS.

Syyt vankat vankkaan työhön kutsuu meitä.

Jos te vain niinnätte, niin hän ei eitä.

NELJÄS NÄYTÖS.

Ensimmäinen kohtaus.

Northampton. Huone linnassa.

(Hubert ja kaksi palvelijaa tulee.)

HUBERT.

Nuo raudat paistakaa; ja sinä mene

Tuon seinäverhon taa. Maan poveen kun

Ma poljen jalkaani, niin syökse esiin

Ja tuoliin sio poika, jonka tapaat

Mun luonani. Varuilla siis, ja tarkkaa.

1. PALVELIJA. Lie varmaan teillä valtuu tähän tekoon.

HUBERT.

Epäilys rietas! Älä pelkää. — Menkää! —

(Palvelijat menevät.)

Tule, poikaseni, mull' on puhumista.

(Arthur tulee.)

ARTHUR.

Huomenta, Hubert!

HUBERT.

Pieni prinssi, huomenta!

ARTHUR.

Niin pieni prinssi — vaikka suuremmankin

On oikeus — kuin suinkin. — Olet synkkä.

HUBERT.

Niin, totta, olen ollut iloisempi.

Hyväinen aika! Luulin, ettei voisi

Muu kukaan olla synkkä kuin vain minä.

Mut muistanpa, kun Ranskass' olin, siellä

Nuor' oli herrasto kuin yö niin synkkää

Vain huvikseen. Niin kristitty kun olen,

Jos oisin vapaa nyt ja lammaspaimen,

Niin iloinen ma oisin päivän pitkän.

Niin oisin täälläkin, jos vain en varois,

Ett' aikoo setä mulle lisää pahaa:

Hän pelkää minua ja minä häntä.

Mun syynikö, ett' isäni on Gottfrid?

Ei, totta, ei! Oi, Jumala! Jos oisin

Sun poikas, Hubert, niin mua rakastaisit.

HUBERT (syrjään).

Viattomilla loruillaan hän minuss'

Elohon herättää jo kuolleen säälin,

Jos häntä puhuttelen; joutuun toimeen!

ARTHUR.

Oletko sairas? Kalvas olet tänään.

Ah, jospa oisit sentään hiukan sairas!

Yön luonas istuisin ja valvoisin;

Ma enemmän sua hellin kuin sa mua.

HUBERT (syrjään).

Poveni sanoillaan hän valloittaa. —

Lue, pikku Arthur!

(Näyttää hänelle paperia.)

(Syrjään.)

Hupsu kosteus sinä!

Pois karkoitat sa julman kidutuksen!

Pian toimeen, muuten silmistäni lujuus

Naiskyynelinä vetrehinä vierii! —

Lukea voitko? Kaunis käsi, mitä?

ARTHUR.

Niin rumaan tarkoitukseen liian kaunis.

Molemmat silmät kuumin raudoin polttaa!

HUBERT.

Mun täytyy, laps.

ARTHUR.

Ja tahdot myös?

HUBERT.

Ja tahdon.

ARTHUR.

Ja hennot? Päätäsi kun särki, sidoin

Otsaasi nenäliinan, parahani —

Kuninkaan tytär ommellut sen oli —

Takaisin sitä koskaan vaatimatta.

Pitelin sydänyönä käsin päätäs

Ja tarkkana, kuin tunnilleen minuutit,

Alati virkistelin vitkaa aikaa,

Kysyen: "Mitä puutut?" "mitä särkee?"

Tai "mitä hyvää voisin tehdä sulle?"

Levossa köyhän miehen laps ois maannut

Sinulle lemmen sanaa sanomatta,

Mut sairaanhoitajasi oli prinssi.

Kai luulet lempeäni teeskelyksi

Ja juoneks sitä sanot: tee kuin tahdot.

Jos taivaan suomasta nyt mua piinaat,

No niin, sun täytyy. — Silmänikö puhkot?

Nää silmät, jotka sinuun tuimaa katsett'

Ei luoneet eikä luo?

HUBERT.

Mua vala vaatii:

Tulisin raudoin ne mun polttaa täytyy.

ARTHUR.

Ah! Tuo vain tähän rauta-aikaan sopii!

Mut itse rauta tulipunainenkin,

Läheten silmää, kyyneleeni joisi

Ja viattomuuteni lähteess' itse

Näin sammuttaisi kuumaa kiukkuaan;

Niin, ruosteestakin syöpyis, siksi että

Tulellaan silmäkultaa vioitti.

Sinäkö takorautaa kovempi?

Jos saapuis enkeli ja sanois mulle,

Ett' aikoo Hubert multa silmät pistää,

En sitä uskois; sinua vain uskon.

HUBERT (polkien jalkaa).

Esille!

(Palvelijat palajavat, mukanaan köydet, raudat y.m.)

Tehkää niin kuin teitä käskin.

ARTHUR.

Oi, säästä, Hubert! Säästä! Silmät puhkoo

Jo noiden verimiesten tulikatse.

HUBERT.

Tuo tänne rauta! Kiinni hänet tuohon!

ARTHUR.

Oi, miksi tarpeen moinen raju raakuus?

En tenää vastaan; seison niinkuin kivi.

Jumalan tähden, Hubert, älä köytä!

Oi, kuule, Hubert! Laita pois nuo miehet,

Ja hiljaa minä istun niinkuin lammas,

En liiku, käänny, henkeäni vedä.

En rautaa katso vihassa. Nuo miehet

Vain laita pois, niin anteeks annan sulle,

Jos mitä tuskaa mulle hankkinet.

HUBERT.

Pois menkää; yksin meidät jättäkää.

1. PALVELIJA. Mielisti erin moisest' olen työstä.

(Palvelijat menevät.)

ARTHUR.

Voi mua, pois kun sätin ystäväni!

Häll' ilkas katse on, mut sydän hellä. —

Takaisin kutsu mies! Hän säälillään

Sun säälis elvyttäis.

HUBERT.

Nyt ole valmis.

ARTHUR.

Apua eikö?

HUBERT.

Ei, vaan silmät puhki.

ARTHUR.

Oi! Sun jos oisi silmässäsi raiska,

Vain tomu, rae, sääski, pieni karva,

Jalossa näkimessä joku häire,

Niin tuntisit, kuin pienin siihen koskee,

Ja julmaa tointasi sa kauhistuisit.

HUBERT.

Sanasi, Arthur! Vait, ja kieles hilli!

ARTHUR.

Ei, Hubert, kaksi kieltä saata kyllin

Rukoilla kahden silmän puolesta.

Ei, Hubert! Älä multa kieltä sido!

Tai leikkaa, Hubert, kieleni, jos tahdot,

Kun silmät pitää saan! Oi, silmät säästä,

Jos muuksi ei, sua katsellakseni!

Oi, katsos! Ase kylmä on; ei tahdo

Se mua vioittaa.

HUBERT.

Tulistaa voin sen.

ARTHUR.

Et suinkaan. Tuli surusta on kuollut,

Kun sitä, joka hyödyksi on luotu,

Tuhoksi käytetään. No, katso itse!

Ei pahaa tuossa poltinhiiless' ole;

Sen elon taivaan henki sammutti.

Katuman tuhkaa kylväen sen päähän.

HUBERT.

Mun henkeni voi siihen elon saada.

ARTHUR.

Se tee, niin näet, kuinka punastuu se

Ja hehkuu, häveten sun käytöstäsi!

Silmääsi ehkä sinkoo säkenenkin

Ja, niinkuin koira, tappeluun jonk' ajat,

Sua puree, herraansa, kun sitä härnäät.

Apunsa kieltää kaikki nyt, mill' aiot

Mua kiduttaa; sult' yksin puuttuu armo.

Jonk' omaa raivo tulikin ja rauta.

Nuo armottuuden kätyriksi luodut.

HUBERT.

Elä ja näe! Silmiisi en koske,

Setäsi kaikki aarteet vaikka saisin.

Mut olin vannonut ja päättänytkin

Raudalla tällä päästäsi ne polttaa.

ARTHUR.

Nyt Hubertilta näytät; koko ajan

Vain teeskelit.

HUBERT.

Vait! Hiljaa! Hyvästi!

Setäsi ei saa tietää, että elät.

Valeilla vainukoirat nuo ma syötän.

Levossa nuku, lapsut, huoletonna;

Ei Hubert kaiken mailman aarteista

Sua loukkaa, ei.

ARTHUR.

Oi, taivas! — Kiitos, Hubert!

HUBERT.

Vait! Hiljaa tule jäljessäni mun;

Sun tähtes vaaraan suureen antaudun.

(Menevät.)

Toinen kohtaus.

Sama seutu. Valtahuone kuninkaan linnassa.

(Kuningas Juhana, kruunattuna, Pembroke, Salisbury ja

muita loordeja tulee. Kuningas istuutuu valtaistuimelle.)

KUNINGAS JUHANA.

Taas kruunattuna,[17] tässä taaskin istun

Ja ilokatseen kohtaamana, toivon.

PEMBROKE.

Tuo "taas" — sen tohdin sanoa — on liikaa.

Te olitte jo ennen kruunattu,

Ei ole teiltä kuninkuutta viety,

Kapinan tahrassa ei kansan into,

Ei rauhaa maassa ole häirinnyt

Uutuuden toivo eikä muutteen halu.

SALISBURY.

Pukeuta loistoon kahdenkertaiseen,

Koristaa arvo ilmankin jo rikas,

Täys kulta kullata, valota lilja,

Sirottaa hajuksia orvokkiin,

Silittää jäätä, panna taivaankaareen

Väriä uutta, taikka tuohuksilla

Ihanaa taivaan silmää kaunistaa

On naurettavaa, turhaa tuhlausta.

PEMBROKE.

Kuninkaan olkoon tahto, — vaan tuo teko

On niinkuin vanha, ennen kuultu, taru,

Jok' uusittuna tympäisee, jos sitä

Ajattomasti korvaan tyrkytellään.

SALISBURY.

Näin vanhan suoran tavan arvokkaat

Ja tutut kasvot ihan rumistellaan,

Ja, niinkuin laiva tuulen kääntyessä,

Niin ajatuksetkin saa uuden suunnan,

Miel' arkailee ja säpsähtelee, sairaaks

Käy terve järki, totuus epäilyttää,

Kun puvun saa noin uudenkuosisen.

PEMBROKE.

Ken tahtoo tehdä parempaa kuin hyvää,

Se taitons' karuudellansa pilaa;

Ja usein, vikaa kaunistellessa,

Pahentuu vika kaunistelun kautta,

Kuin paikka, jolla pientä reikää korjaat,

Rumemmaks peittämällä tekee vian,

Kuin mitä vika oli ilman paikkaa.

SALISBURY.

Tähänpä, ennen uutta kruunaustanne,

Neuvomme tähtäs; majesteetti tyytyi

Ne hylkäämään; ja tyydymme siis mekin.

Kun meidän tahto suuressa ja pieness'

On majesteetin tahdon alamainen.

KUNINGAS JUHANA.

Ma syitä tähän uuteen kruunaukseen

Esitin teille, ja ne vahvoiks luulen;

Mut uudet, vahvemmat ma teille annan,

Kun pelkoni oli ohi. Mainikaa vain

Ne puutteet, jotka parannusta kaipaa,

Niin näette kohta, kuinka mieluisasti

Ma pyyntöjänne kuulen ja ne täytän.

PEMBROKE.

Siis minä, joka näiden kaikkein suuna

Julistan heidän sydämmensä toiveet,

Nyt itseni ja heidän, mutta teidän

Turvaksi enin, jota he ja minä

Syvästi harrastamme, nöyräst' anon

Vapautust' Arthurille, jonka vankeus

Nurinan nyrkkää mieltä kiihoittaa

Puhkeemaan tähän häijyyn arveluun:

Jos siihen, mitä rauhass' omistatte, —

On teillä oikeus, niin miksi pelko,

Jok' aina vääryyden käy kantapäillä,

Nyt teidät käskee nuoren lankonne

Vankeuteen panna, tylsään tiedonpuuttoon

Masentaa nuoren hengen, kieltää siltä

Jalojen urheilujen kalliit edut?

Jott' ajan viholliset tekosyytä

Ei tästä sais, niin suokaa meille käsky.

Ett' anoisimme hänen vapauttaan.

Enempää meill' ei mieless' oma hyöty,

Kuin minkä teidän etuunne se koskee;

Ja teille eduks on, ett' on hän vapaa.

KUNINGAS JUHANA.

Niin olkoon! Hänen nuoruutensa johdon

Ma uskon teille. —

(Hubert tulee.)

Hubert, mitä kuuluu?

(Hubert kuiskuttelee kuninkaalle.)

PEMBROKE.

Tuo mies sen verityön on toimittaja;

Näk' eräs ystäväni valtakirjan.

Kirotun, häijyn syyllisyyden kuva

Noiss' elää silmissä; tuo luihu katse

On raskaan, levottoman mielen ilme.

Varonpa, ett' on työ jo tehty, johon

Varoimme hänet valtuutetuksi.

SALISBURY.

Kuninkaan veri läikkii: salajuonen

Ja omantunnon väliä se kulkee

Kuin airut kahden tuiman sotarinnan.

Vihansa kypsä on; se kohta puhkee.

PEMBROKE.

Ja kun se puhkee, varon, että visva,

Jok' erkanee, on vienon lapsen surma.

KUNINGAS JUHANA.

Menemme suista kuolon vahvaa kättä. —

Vaikk' elävä on mulla tahto myöntää,

Niin kuollut teidän pyyntönne on, loordit.

Tän' yönä Arthur kuoli, niin hän sanoo.

SALISBURY.

Varoimme, ettei tautiin apua.

PEMBROKE.

Kuulimme lapsen olleen kuolemallaan

Jo ennen kuin hän kipuakaan tunsi.

Tili siitä tehdään, täällä taikka tuolla.

KUNINGAS JUHANA.

Miks minuun katsotte noin tuimasti?

Mun hallussani sallimanko sirppi?

Mun käskyssäni elon valtimotko!

SALISBURY.

Ilmeistä pelijuonta! Häpeää,

Ett' isoiset niin julki sitä käyttää!

Onneksi olkoon vain, ja hyvästi!

PEMBROKE.

Salisbury, varro minä lähden mukaan:

Perintö lapsiparan etsikäämme,

Väkisen haudan pieni valtakunta.

Se, jonka oli laaja maa, se veri

Siit' ainoastaan kolme jalkaa peri.

Oi, inhaa maailmaa! Tät' ei voi sietää;

Se kohta puhkee, ja se tuskaa tietää.

(Loordit menevät.)

KUNINGAS JUHANA.

Vihasta hehkuivat. Mua kaduttaa.

Verelle vahvaa perustust' ei panna;

Ei muiden kuolo elon varmuutt' anna.

(Sanansaattaja tulee.)

Pelokas sull' on katse; miss' on veri,

Jonk' ennen noilla poskillasi näin?

Noin synkän taivaan seestää myrsky yksin.

Ann' tulla! Mik' on Ranskassa nyt suunta?

SANANSAATTAJA.

Ranskasta Englantiin. Ei moista voimaa

Lie koskaan yhden vallan alueelta

Kerätty ulkomaiseen sotaretkeen.

Jäljittelevät teidän joutuanne:

On tuskin kuultu heidän varusteistaan,

Kun käy jo huhu, että perill' ovat.

KUNINGAS JUHANA.

Oh, miss' on vakoojamme juopotelleet?

Miss' uinailleet? Ja missä äidin tarkkuus,

Kun moinen sotajoukko kokoon saatu

On hänen kuulemattaan?

SANANSAATTAJA.

Hänen korvans'

On multaa täynnä: tään kuun esimmäisnä

Kuol' ylvä äitinne, ja kolme päivää

Sit' ennen lady Constance raivoon kuoli;

Sen sivumennen huhun suusta kuulin;

En tiedä, tottako vai valhetta.

KUNINGAS JUHANA.

Kiirettäs, julma kohtalotar, hilli!

Tee liitto kanssani, siks että talttuu

Nuo nurisevat päärit! — Äiti kuollut!

Nyt Ranskass' asiani nurin käyvät. —

Ken johtaa tuota Ranskan sotavoimaa,

Jonk' äsken sanoit maalle nousseen?

SANANSAATTAJA.

Dauphin.

(Bastardi ja Pietari Pomfretilainen[18] tulevat.)

KUNINGAS JUHANA.

Nuo huonot uutisesi ihan huimaa

Mun päätäni. — No, mitä sanoo mailma

Sun töistäsi? Äl' enää lisää pahaa

Mun sullo päähäni, se on jo täysi.

BASTARDI.

Jos pahinta te kuulla pelkäätte,

Niin kuulematta kohdatkoon se teitä.

KUNINGAS JUHANA.

Oi, anteeks anna, lanko! Tajun multa

Tää tulva vei. Nyt taas kun hyrskyn päällä

Vapaasti hengitän, niin kuulla taaskin

Voin vaikka ketä, puhukoon jos mitä.

BASTARDI.

Kuink' olen papistoa pidellyt,

Sen haalimani rahasummat näyttää.

Mut tänne kun ma kuljin halki maan,

Näin, että kansa oudoll' oli päällä,

Huhujen, turhain unten riivaamana,

Peloissaan, vaikk' ei tiennyt syytä pelkoon.

Profeetta täss' on, jonka mukaani

Pomfretin kaduilt' otin; tuhansittain

Häll' oli kuulijoita hännässään,

Kun karkein sorasävelin hän riekui,

Ett' ennen ensi helatorstain lounaa

Ois majesteetti erin kruunustaan.

KUNINGAS JUHANA.

Miks niin teit, sinä turhan haaveksija?

PIETARI.

Siks' että tiesin, että niin on käypä.

KUNINGAS JUHANA.

Pois, Hubert, hänet vie, ja tyrmään heitä!

Ja lounana sen päivän, jolloin sanoi

Mun kruunust' eroovan, hän hirtettäköön.

Vie varmaan talteen hänet. Palaa sitten;

Sinua tarvitsen. —

(Hubert menee Pietarin kanssa.)

Oi, rakas lanko,

Oletko kuullut, ketkä ovat tulleet?

BASTARDI.

Niin, ranskalaiset; sitä kaikki hokee.

Lord Bigot ja lord Salisbury mun kohtas,

Niin silmät punaisina kuni hiilos,

Pait muita; Arthurin hakivat hautaa;

Sanoivat hänet teidän toimestanne

Tän' yönä tapetuksi.

KUNINGAS JUHANA.

Hyvä lanko,

Pyrihän noiden seuraan. Mull' on keino,

Mill' uudestaan saan heidän suosionsa.

Tuo heidät tänne.

BASTARDI.

Menen etsimään.

KUNINGAS JUHANA.

Mut riennä; jalka jouduttakoon jalkaa!

Ei vihallista alamaista nyt,

Kun ulkovallat kaupungeita uhkaa

Julmalla rymyllä ja rynnäköllä!

Mercurius ole! Siivet kantapäihin

Ja lennä niinkuin aatos sieltä tänne.

BASTARDI.

Minulle ajan henki kiireen neuvoo.

(Menee.)

KUNINGAS JUHANA.

Sep' uljaan kelpo ylimyksen kieltä! —

Jälestä mene; sanan viejä ehkä

Minun ja paarein välillä on tarpeen;

Se sulle työksi.

SANANSAATTAJA.

Mielityöksi, herra.

(Menee.)

KUNINGAS JUHANA.

Vai äiti kuollut!

(Hubert palajaa.)

HUBERT.

Ruhtinaani, kuulin,

Ett' yöllä oli nähty viisi kuuta;

Alallaan oli neljä; viides näitä

Kummasti pyörähdellen kierteli.

KUNINGAS JUHANA.

Viis kuuta?

HUBERT.

Vanhukset ja vanhat eukot

Kaduilla ennustavat siitä turmaa.

Arthurin kuolema on kaikkein suussa;

Sen kuullessaan he huiskuttavat päätään

Ja toisiensa korvaan kuiskivat;

Puhuja kuulijan käy ranteeseen,

Ja kuulija nyt tekee kauhun liikkeen,

Rypistää otsaa, nyökkää, silmin mulkoo.

Näin sepän, palja kourassa hän seisoi,

Alasimella raudan jäähtyessä,

Suu auki uutist' ahmi räätäliltä;

Tää, mittapuu ja sakset kädessä,

Jalassa tohvelit, — jotk' erehtyen

Hädissään oli pannut väärään jalkaan —

Huhusi tuhansien ranskalaisten

Kent'issä tappotanass' olevan;

Nyt toinen laiha, ryöttä kästyöläinen,

Puheeseen puuttuin, maini prinssin surman.

KUNINGAS JUHANA.

Miks tuolla mua koitat peljättää?

Miks Arthurin sa surmast' aina hoet?

Sun kätes hänet tappoi; mulla oli

Syy vahva surmaa hälle toivoa,

Mut sull' ei mitään syytä häntä tappaa.

HUBERT.

Ei mitään? Ettekö mua käskenyt?

KUNINGAS JUHANA.

Kirous kuningasten, että heillä

On orjia, jotk' oikust' aiheen saavat

Murtauta hengen kotiin veriseen,

Ja joille vallan otsanrypistyskin

On laki, joka tuiman majesteetin

Tuo mielen ilmi, vaikka kenties oikku

Sen aiheutti, eikä tosi aie.

HUBERT.

Täss' ovat kätenne ja sinettinne.

KUNINGAS JUHANA.

Oi, maan ja taivaan välillä kun tehdään

Viimeinen tili, silloin kadotukseen

Mun tuomitsee tuo sinetti ja käsi!

Pahasti tehdään moni työ, kun nähdään

Pahoille töille välikappaleita.

Jos tarjona et sinä oisi ollut,

Mies, jonka luonnon käsi merkinnyt,

Valinnut, leimannut on herjan töihin,

Tää murha mulle ei ois mieleen tullut.

Mut kun näin hirmumuotos ja sun keksin

Veriseen konnantyöhön sopivaksi

Ja halukkaaksi moiseen vaaran toimeen,

Niin Arthurin ma surmast' annoin vihjan,

Ja sinä, kuninkaan kun armoon pyrit,

Et prinssin murhaa tunnollesi pannut.

HUBERT.

Kuningas hyvä, —

KUNINGAS JUHANA.

Päätäsi jos oisit

Vain pudistellut, tai vain kavahtanut,

Kun hämärästi lausuin aikeeni,

Tai epäilyksen katseen minuun luonut,

Näin multa selvää kieltä vaiteloiden,

Häpeäst' oisin mykäks vaiennut

Ja sinun kammostasi kammostunut.

Mut sinä ymmärsit mun vihjani

Ja vihjaten taas haastoit synnin kanssa,

Hillittä sydämmesi suostumuksen

Ja raa'an kätes annoit tekoon, jota

Nimittää kammoi kumpaisenkin kieli.

Pois silmistäni! Älä koskaan palaa!

Mun jättää loordit, valtakuntaa uhkaa

Jo porteillani vieraan vallan joukot

Myös tässä lihan yhteiskunnassa,

Veren ja hengityksen valtaamassa,

Sisällist' eripuraa, vihamieltä

On tunnon välillä ja langon surman.

HUBERT.

Muut viholliset maasta häätäkää,

Ma teille rauhan teen ja sielullenne.

Nuor' Arthur elää; tämä käsi tässä

On viaton ja neitseellinen käsi,

Ei vielä veritahrain purpuroima.

Ei tähän poveen ole vielä päässyt

Kamala murhanaatoksenkaan tunne.

Minussa luontoa te herjasitte;

Jos jylhä onkin ulkomuotoni,

Se mielen toki kätkee liian hellän

Teurastamahan viatonta lasta.

KUNINGAS JUHANA.

Arthurko elää? Joutuun paarein luo!

Vihansa hehkuun vala tämä tieto

Ja kuuliaisiks heidät taltuta.

Suo anteeks, että kiihkossani koskin

Sun muotoosi; mun vimma sokaisi,

Ja silmä, verinäön harhaa täynnä,

Sun näki häijymmäksi, kuin mit' olet.

Ei, älä vastaa! Linnaani nyt kutsu

Vihaiset loordit kiirehimmän kautta.

Hidas on pyyntö, joudulla sit' auta.

(Menevät.)

Kolmas kohtaus.

Sama paikka. Linnan edusta.

(Arthur ilmestyy muurille.)

ARTHUR.

On muuri korkea; mut alas hyppään.

Maa kulta, sääli! Älä mua loukkaa! —

Mua harva tuntenee, ja joskin tuntee,

Niin merimiehen puku tää mun muuttaa.

Oi, pelkään; mutta tahdon uskaltaa.

Jos alas pääsen, niskaa taittamatta,

Niin tuhannet on keinot pakoon päästä.

Parempi hypätä ja kuollakin,

Kuin viipyä ja kuolla kuitenkin.

(Hyppää alas.)

Voi! Sedän henki tuossa kivess' on! —

Luut Englantiin, ja sielu taivohon!

(Kuolee.)

(Pembroke, Salisbury ja Bigot tulevat.)

SALISBURY.

Saint Edmund's-Bury'n luona häntä kohtaan,

Se turvallisint' on; syleillä täytyy

Tät' ahtaan ajan lempitarjousta.

PEMBROKE.

Ken teille toi tuon kardinaalin kirjeen?

SALISBURY.

Melun'in kreivi, jalo Ranskan herra.

Enemmän kertoi hän kuin tämä kirje,

Dauphin'in suosiosta suullisesti.

BIGOT.

Me huomenaamull' yhdytään siis häneen.

SALISBURY.

Ei, oiti matkaan! Meillä, hyvät herrat,

On kaksi pitkää päiväystä sinne.

(Bastardi tulee.)

BASTARDI.

Huomenta kerran vielä, kiivaat loordit!

Kuningas teitä pyytää heti luokseen.

SALISBURY.

Kuningas itse meidät luotaan heitti.

Likaiseen vaippakuluuns' emme aio

Puhdasta kunniaamme puuhkaks antaa

Tai noutaa jalkaa, joka, missä liikkuu,

Verijäljen jättää. Vie se sana hälle.

Pahinta tiedetään.

BASTARDI.

Pahinta luulkaa,

Mut hyvä sana paras, luulen minä.

SALISBURY.

Ei tässä nöyryys tuumana, vaan harmi.

BASTARDI.

Mut vähän sit' on tuumaa harmissanne;

Siis paras tuuma oisi olla nöyrä.

PEMBROKE.

On harmill' etuoikeutensa, herra.

BASTARDI.

Tuhota isäntäänsä, vaan ei muita.

SALISBURY.

Kas, tässä tyrmä. —

(Huomaa Arthurin.)

Ken se tuo?

PEMBROKE.

Oi, kuolo!

Kopea, kun sai puhtokauniin prinssin!

Maass' eikö loukkaa, mihin tuota peittää?

SALISBURY.

Niin, murha, omaa työtään vihaten,

Sen julki saattaa, kostoon kehottaakseen.

BIGOT.

Tai kun tuon kaunon hautaan tuomitsi,

Sen huomas siihen liian kalliiksi.

SALISBURY.

Sir Richard, mitä aattelette te?

Lukenut oletteko, nähnyt, kuullut?

Tai aatellako voinut? Aatellutko

Sen näkevänne, minkä silmin näette?

Aatellut moista, jos sit' ette näkis?

Tuo itse latva, huippu, kruunu on,

Niin, kruunun kruunu murhan kilvessä;

Se kurjin konnantyö on, hurjin raakuus,

Verisin ilkiteko, millä koskaan

Sokea, kaihisilmäinen on vimma

Hellästä säälist' itkun irti saanut.

PEMBROKE.

Kaikk' entismurhat tämä oikeuttaa,

Se vertaa vailla on, niin yksinäinen,

Ett' ihan pyhittää ja hurskauttaa

Tulevat syntymättömätkin synnit;

Muu kuolettava verenvuodatus

Tään inhan teon rinnall' on vain pilaa.

BASTARDI.

Se kirottu ja verinen on työ

Ja raskaan käden jumalaton teko,

Jos on sen teon mikään käsi tehnyt.

SALISBURY.

Jos on sen teon mikään käsi tehnyt? —

Me näimme haameen siitä, mitä tulis:

Tää Hubertin on käden ilkityötä,

Kuninkaan juonia ja toimia.

Alamaisuuteni nyt irti sanon,

Tään armaan elon raunioilla polvin,

Sen hengettömään jalouteen hengin

Valani suitsutetta, pyhän valan,

Ett' ennen mailman iloja en maista,

En nautinnon mua anna saastuttaa,

En lepohon ja mukavuuteen vaivu,

Kuin olen koston arvokoristeilla

Ma tämän käden jalostuttanut.

PEMBROKE ja BIGOT.

Sielumme siihen hartaudella yhtyy.

(Hubert tulee.)

HUBERT.

Palavin kiirein teitä etsin, loordit.

Kuningas kaipaa teitä: Arthur elää.

SALISBURY.

Oi, rietas tuo ei kalmaa punastu!

Pois, inhoittava konna! Väisty täältä!

HUBERT.

En ole konna.

SALISBURY (paljastaen miekkansa).

Ennätänkö lain?

BIGOT.

Miekkanne kirkas on; pois tuppeen terä!

SALISBURY.

Sen ensin pistän murhamiehen nahkaan.

HUBERT.

Takaisin, Salisbury, takaisin! Kiesauta!

Mun miekkani se puree niinkuin teidän.

En soisi, herra, teidän hairahtuvan

Ja vastaiskun vaaraan antauvan.

Vihanne nähden, ehkä unhoittaisin

Säätynne, arvonne ja ylpeytenne.

BIGOT.

Pois ryöttä! Uhkaatko sa ylimystä?

HUBERT.

En hengestäni; mutta henkeäni

Syytöntä puollan keisaria vastaan.

SALISBURY.

Sin' olet murhamies.

HUBERT.

En ole vielä,

Mut älkää siksi mua tehkö vain.

Ei totta puhu, joka väärin puhuu,

Ja jok' ei puhu totta, valhettelee.

PEMBROKE.

Murskaksi hänet lyökää!

BASTARDI.

Hiljaa, sanon!

SALISBURY.

Pois tieltä, Faulconbridge, ma muuten isken.

BASTARDI.

Parempi, Salisbury, ett' isket piruun.

Jos jalkaa liikutat, tai muikistelet,

Tai pikavihas herjata mua sallit,

Niin kuolet. Tuppeen miekkas ajoissa!

Tai sua paistinvartainesi pieksän,

Niin että pirun luulet irti päässeen.

BIGOT.

Siis mitä tahdot, kuulu Faulconbridge?

Avittaa konnaako ja murhamiestä?

HUBERT.

En, Bigot, ole se.

BIGOT.

Ken prinssin tappoi?

HUBERT.

Terveenä jätin hänet tunti sitten;

Hän rakas oli, kallis mulle. Itken

Eloni ajan tätä elon hukkaa.

SALISBURY.

En usko noiden silmäin tekovettä,

On konnill' aina tarjon sitä märkää.

Hän vanha kokenut on teeskelemään

Viattomuuden, säälin kyyneleitä.

Pois kaikki kanssani, jotk' inhoatte

Teurastushuoneen likahuuruja!

Mua tukehuttaa tämä synnin löyhkä.

BIGOT.

Pois Bury'hin, Dauphinin luokse nyt!

PEMBROKE.

Kuningas sieltä meitä tiedustelkoon.

(Loordit menevät.)

BASTARDI.

Haa, oivaa! Tästä sutkastako tiesit?

Niin pohjaton kuin armon syli onkin,

Tää kuolon työ se tuomitsee sun, Hubert,

Jos teit sen sinä.

HUBERT.

Mua kuulkaa, herra.

BASTARDI.

Haa! Kuules, mitä: kirottu sa olet,

Niin musta, ettei mustempaa, ja vielä

Lucifer-prinssiäkin kirotumpi,

Ei hornass' ole henkeä niin rumaa,

Kuin miksi tulet, tuon jos lapsen tapoit.

HUBERT.

Kautt' autuuteni, —

BASTARDI.

Tuohon hirmutekoon

Jos myönnyit vain, niin epätoivoon riudu!

Jos sulla nuoraa ei, niin hienoin siima,

Min hämähäkki kehrää ruumiistaan,

Kuristaa voi sun; korsi sulle tulla

Voi hirsipuuksi; hukkua jos mielit,

Niin kaada hiukan vettä lusikkaan,

Niin siitä tulee koko valtameri,

Mi moisen konnan tukeuttaa voisi.

Sinua suuresti ma epäilen.

HUBERT.

Jos töin tai aatoksin tai suostumuksin

Sen armaan hengen ryöstöön olen syypää,

Jonk' oli verhona tuo kaunis tuhka,

Niin helvetti se älköön kyllin voiko

Mua kiduttaa! Kun läksin oli terve.

BASTARDI.

No, pois siis hänet sylissäsi vie. —

Min' olen tyrmistynyt; tieni eksyy

Tään mailman vaaroihin ja ohdakkeisiin. —

Helposti koko Englannin sa nostat!

Murusta kuolleen kuninkuuden tuosta

Taivaaseen lensi koko valtakunnan

Elämä, oikeus, uskollisuus, kaikki.

Nyt Englannin ei muu kuin kynsin, hampain

Tapella, raastaa, ken sais omakseen

Tään ylvään vallan herrattoman kruunun.

Nyt nirhatuilta majesteetin luilta

Harjaansa nostaa sodan julma koira

Ja sulosilmää rauhaa hampain irjuu.

Kotoinen nyreys ja ulkovalta

Nyt yhtyvät, ja sekasorto vaanii —

Kuin korppi sairastunutt' elukkaa —

Lahonneen loiston vinhaa kaatumista.

Se onnellinen, jonka vyö ja takki

Nää ilmat kestää! — Kanna pois tuo lapsi;

Ja joutuun sitten kuninkahan luo!

Tuhansin huolia nyt kantaa saamme,

Ja itse taivaan vihoissa on maamme.

(Menevät.)

VIIDES NÄYTÖS.

Ensimmäinen kohtaus.

Sama seutu. Huone kuninkaan linnassa.

(Kuningas Juhana, Pandulph, kantaen kruunua,

ja seuralaisia tulee.)

KUNINGAS JUHANA.

Näin nyt ma herrauteni kultarenkaan

Käteenne annoin.

PANDULPH (antaen kuninkaalle kruunun).

Kädestäni saatte

Takaisin paavin läänityksenä

Kuninkaallisen oikeuden ja vallan.

KUNINGAS JUHANA.

Sananne pyhä pitäkää, ja menkää

Heti Ranskan leiriin; pyhän isän teille

Suomalla vallalla heit' estelkää,

Ennenkuin täällä tulessa on kaikki.

Nyreät kreivimme on kapinassa,

Ja kansa, riidoin velvoituksen kanssa,

Uskollisuutta vannoo sielun täyden

Verelle vieraan, ulkovallalle.

Ja tätä pahain nestehien tulvaa

Ei muu voi asettaa kuin yksin te.

Siis joutukaa; niin sairas nyt on aika,

Ett' oiti täytyy lääkitystä antaa,

Tai tulee tuho parantumaton.

PANDULPH.

Mun henkeni se tämän myrskyn nosti,

Kun paaville te uhottelitte;

Mut nyt, kun syvää katumusta teitte,

Taas kielin sodan myrskyn asetan

Ja maahan riehuvaan tuon kaunist' ilmaa.

Huomatkaa, tänä helatorstaina,

Paaville vannomanne valan tähden,

Aseensa vaadin Ranskan heittämään.

(Menee.)

KUNINGAS JUHANA.

Nyt helatorstaiko? Profeetta sanoi,

Ett' ennen lounaa helatorstaina

Ma kruunustani luopuisin. Niin kävi;

Ma luulin pakosta sen tapahtuvan,

Mut, taivaan kiitos, omin ehdoin tein sen.

(Bastardi tulee.)

BASTARDI.

Mennyttä koko Kent on; Dover-linna

Vain yksin kestää; kelpo isäntänä

Dauphin'in joukot Lontoo otti vastaan.

Teit' aateli ei kuule, palvelustaan

Viholliselle tarjomaan on mennyt;

Ja hurja säikky ajaa sinne tänne

Pient', epäröiväin ystäväinne laumaa.

KUNINGAS JUHANA.

Palata eikö loordit tahtoneet,

Kun kuulivat, ett' Arthur vielä elää?

BASTARDI.

Kuolleena hänet kadull' äkkäsivät,

Vain tyhjän lippaan, josta hengen helmen

Kirottu käsi oli ryöstänyt.

KUNINGAS JUHANA.

Tuo Hubert konna sanoi: Arthur elää.

BASTARDI.

Niin, mut ei, jumalauta, muuta tiennyt!

Vaan miksi allapäin ja murheissanne?

Suur' olkaa työssä niinkuin aatteessakin,

Ja silmää kuninkaallist' älköön mailma

Pelon ja tuskan valtaamana nähkö.

Kuin aika valpas olkaa: tuli tulta

Ja uhka uhkaa vastaan; hirmun korskaan

Korskalla vastatkaa! Alemman silmä,

Jok' isoisilta lainaa ryhtinsä,

Isoksi kasvaa esimerkistänne

Ja ottaa päälleen uljaan sankarhengen.

Pois! Välkkykää kuin sodan jumala,

Kun sotakenttää kaunistaa hän aikoo!

Rohkeutta vain ja mieltä ylevää!

Kuin? Leijonaako pesäst' etsittävä?

Ja siellä pelkoon säikytettävä?

Ei, se ei kelpaa. Pystyyn vain! Ja tuhoon

Käsiksi käykää kodist' etäämmällä;

Päin syöskää, ennenkuin se liki pääsee!

KUNINGAS JUHANA.

Tääll' äsken kävi paavin lähetti;

Tein hänen kanssaan onnellisen rauhan;

Dauphin'in sotajoukon kotiin laittaa

Hän lupasi.

BASTARDI.

Oi, kunniaton liitto!

Pitääkö meidän omallakin maalla

Terveiset laittaa, sovintoa pyytää,

Kursailla, tinkiä ja keskustella

Hyökkääjäin kanssa? Parratonko poika,

Hyväilty silkkinarri, meitä uhkaa,

Väettää mieltään sotaisessa maassa,

Ivaten ilmaa lepattavin lipuin

Ja ilman vastusta? Aseihin, herra!

Ehk' ei saa kardinaali rauhaa aikaan;

Ja joskin saa, niin sanottakoon meistä,

Ett' oli meillä tahto vastustaa.

KUNINGAS JUHANA.

Tee, mik' on sopivinta aikaan nähden.

BASTARDI.

Eteenpäin, rohkein mielin! Tiedän vaan:

Pystymme uljaammatkin voittamaan.

(Menevät.)

Toinen kohtaus.

Tasanko Saint Edmunds-Bury'n luona.

(Louis, Salisbury, Melun, Pembroke, Bigot tulevat

aseissa sotamiehineen.)

LOUIS.

Kopio tuosta tehkää, lord Melun,

Ja muistoksi se pankaa hyvään talteen.

Nuo loordit sitten saakoot pohjakirjan.

Niin että he, kuin mekin, lukemalla

Siin' esitetyt kohdat, tietäisivät,

Miks äsken sakramentin otimme,

Ja pitäisivät liiton rikkomatta.

SALISBURY.

Me sitä emme koskaan riko, me.

Ja, jalo Dauphin, vaikka menollenne

Pakotont', ehdollista luottamusta

Näin vannomme, niin uskokaa mua, prinssi:

Ei hauskaa, että moista ajan kuismaa

Kehnolla kapinalla laastaroidaan

Ja yhden mätähaavan paranteeksi

Useita tehdään. Mieltä oikein särkee,

Kun täytyy kupeeltani vetää rauta

Ja tehdä leskiä, oi! maassa, missä

Maineikas puolustus ja pelastus

Nimeä Salisburyn nyt ääneen huutaa.

Mut siihen määrään saastunut on aika,

Ett' oikeutemme terveys ja hoito

Pakottaa meitä julmaan väkivaltaan

Ja hurjaan vääryyteen. Oi! Onhan sääli,

Murheiset ystäväni, että meidän,

Tään saaren poikien ja lasten, täytyy

Se kolkko hetki ijässämme nähdä,

Ett' yhdymme sen vihollisten riviin

Ja vieraan kanssa kilvan ihanaa sen

Povea poljemme — ah! pois ma käännyn.

Ja tätä pakollista tahraa itken —

Vain oudon aateliston kunniaksi

Seuraillen tänne vieraan lippua.

Kuin? Tänne? — Kansa, oi, jos muuttaa voisit!

Jos käsi Neptunon, mi sua kaulaa,

Vois itsetuntemisen riistää sulta

Ja pakanaiseen rannikkoon sun niitää,[19]

Miss' yhtyis näiden kahden kristijoukon

Vihaiset veret liiton valtimoksi,

Eik' enää naapur'riitaan menehtyisi.

LOUIS.

Jaloa mieltä tuolla ilmaiset,

Ja suuri tunnon taisto povessasi

Sen panee jaloudesta järkkymään.

Oi, oivan olet kamppauksen käynyt

Pakon ja velvoituksen välillä!

Suo, että pyyhin pois tuon jalon kasteen,

Mi hopioina poskillesi valuu.

Naiskyyneleistä sydämmeni heltyi,

Ja ne vain sitä tavallist' on tulvaa;

Mut tuopa, moinen miehen itkun tyrsky,

Tuo sielun myrskyn kaivelema rankka,

Enemmän pelottaa ja tyrmistyttää,

Kuin jos näkisin taivaan katon täynnä

Tulisten ilmanraanain kiemuroita.

Pää pystyyn vain nyt, kuulu Salisbury,

Ja ylväin mielin pois tuo myrsky työnnä!

Nuo vedet jätä lasten silmiin, jotka

Ei ole nähneet jättimailman vimmaa

Ja onneen yhtyneet vain juhlissa,

Kun ilot, pilat, seurat verta kiihtää.

Tule! Rikkaan onnettaren kukkaroon

Saat sinä kätes yhtä syvään pistää

Kuin Louis'kin; — te samoin, herrat kaikki,

Te, joiden jännevoima minuun yhtyy.

(Pandulph tulee seuralaisineen)

On niinkuin puhunut ois enkeli:

Kas, pyhä legaatti se tuossa tulee

Kädestä taivaan tuomaan meille valtuun

Ja oikeuden leiman painamaan

Pyhällä hengellänsä toimihimme.

PANDULPH.

Terveeksi, jalo Ranskan prinssi! Sitten:

Juhana kuningas nyt Rooman kanssa

On sopinut; hän muuttanut on mieltä,

Ei pyhää kirkkoa, ei Rooman hiippaa,

Ei valtakaupunkia enää uhmaa.

Siis lippus ylväät päästele, ja hilli

Tuo hurjan sodan raivo henki, että,

Kuin kädest' apatettu jalopeura,

Lepohon rauhan jalkoihin se laskis,

Eik' oisi muun kuin silmän kauhuna.

LOUIS.

Anteeksi, pyhä isä! Min' en väisty.

Ma olen liian suurisyntyinen,

Käskettävä ja renki ollakseni

Ja kuuliainen välikappale

Kellenkään valtiaalle maailmassa.

Henkenne ensin puhui tulta hiiliin

Sodaksi tään maan välille ja minun;

Ain' uutta sytykettä tuleen toitte;

Nyt suur' on liekki, sitä sammuttamaan

Ei riitä sytyttäjän heikko henki.

Näytitte mulle oikeuteni kasvot,

Haluni tähän maahan käänsitte.

Ajoitte sydämmeeni tämän tuuman.

Nyt sanotte; Juhana Rooman kanssa

On rauhan tehnyt. Mitä minun siihen?

Mun tämä maa on naimaosana

Arthurin jälkeen; puoliks vallannutkin

Sen olen. Taantuisinko nyt, siks että

Juhana teki Rooman kanssa rauhan?

Minäkö Rooman orja? Rahoillako

Ja sotureilla, sotavaroillako

Mua Rooma auttoi? Eikö ole kaikki

Mun niskoillani? Kuka muu, kuin minä

Ja ne, jotk' asiaani kannattavat,

Hikoillen puuhaa näissä sotatöissä?

Riemuillut eikö kansa: vive le roi!

Kun saaren kaupunkien kautta kuljin?

Mull' eikö parhaat kortit, voittaakseni

Tään helpon pelin, miss' on kruunu kaupan?

Nyt voittoniko sikseen heittäisin?

Ei, kautta kunniani! Mahdotonta!

PANDULPH.

Asian ulkopuolen näette vain.

LOUIS.

Sisä- tai ulkopuolen! Min' en

Siks kunnes teen niin kuuluks yritteeni,

Kuin rohkealle toivolleni taattiin,

Ennenkuin tämän urhojoukon hankin

Ja nämä tulihenget kokoon haalin,

Jotk' uhmaa voittoa ja maineen löytää

Kidasta vaarojen ja kuolemankin. —

(Torven toitaus kuuluu.)

Mik' uljas torvi tuolla meitä kutsuu?

(Bastardi tulee seurueineen.)

BASTARDI.

Maailman säädyllisten tapain mukaan

Puhua pyydän: virkani on haastaa. —

Kuninkaan luota tulen, pyhä isä,

Kysymään, kuinka toimenne te teette.

Kun vastuun saan, niin tiedän, miten laaja

on liikkumisen valta kielelläni.

PANDULPH.

Dauphin on liian itsepäisen jäykkä,

Ei tahdo pyyntööni hän suostua,

Vaan sanoo suoraan: aseita ei heitä.

BASTARDI.

Pojass' on oikeus, kautta veren kaiken,

Mit' äkä huokuu! — Englantia kuulkaa;

Mun kauttani sen majesteetti haastaa:

Aseissa on hän, niinkuin tulee olla,

Tät' älytöntä, hölmää käyntiänne,

Tät' ase-ilvettä ja hurjaa pilaa,

Tät' uhkaa parratonta, poikasotaa

Kuningas nauraa vain, ja hän on valmis

Tään vaivaissodan ja nuo kerijoukot

Pois maansa alueelta pieksemään.

Se käs', jok' oman oven eessä teitä

Niin suomi, että koikkuun kömmitte,

Sukelsitte kuin sanko salakaivoon,

Ryömitte pehkuun tallin pilttuisiin,

Lippaissa, kirstuiss' asuitte kuin pantit,

Elitte sikain kanssa, makorauhaa

Haitte haudoissa ja käähkänöissä

Ja oman kansan kukon kieuntaakin[20]

Vavahditte ja vapisitte, luullen

Sit' asestetun engelsmannin ääneks:

Se voitollinen käsi nytkö herpos,

Jok' antoi kodissanne vitsaa teille?

Ei! Aseiss' ylvä kuningas on, tietkää.

Hän niinkuin kotka poikains' yli leijaa,

Ja päälle käy, jos lähestyy ken pesää.

Ja luopiot te kiittämättömät,

Veriset Nerot, maanne äidin kohdun

Te raatajat, hävystä punastukaa,

Kun eukkonne ja kalvaat impenne,

Kuin urhottaret, rummun jälkeen käyvät,

Sotisormikkaisiin vaihtain sormustimet,

Keihäisiin neulat, hellät sydämmensä

Verisiin, hurjiin intohimoihin.

LOUIS.

Kehusi lopeta ja kotiin käänny!

Torassa meistä voiton viet, sen myönnän.

Hyvästi! Aikamme on liian kallis

Hukata lörppään.

PANDULPH.

Suokaa minun haastaa.

BASTARDI.

Ei, minä puhun.

LOUIS.

Kumpaakaan en kuule —

Soi, rumpu! Sodan kieli puhukoon

Tääll'-oloni ja oikeuteni puoleen!

BASTARDI.

Ne huutaa, rumpunne, kun niitä lyödään;

Te myös, kun teidät lyömme. Kaiku vain

Sa rumpus pärinällä herätä,

Niin tääll' on yhtä pingoitettu rumpu,

Jost' yhtä äänekäs soi kaiku vastaan.

Lyö toista, toinen yhtä äänekkäästi

Rämähtää taivaan korvaan, ilkastellen

Jyräkkää ukkosääntä. Hän jo saapuu —

Nojaumatta tuohon nilkkuun pappiin, —

Jot' ivaks enemmän kuin hyödyks käytti —

Juhana uljas: kypärässä hällä

Luuranko istuu, jonka työnä tänään

On niellä tuhatkunta ranskalaista.

LOUIS.

Soi, rumpu, soi! Nyt suoraan vaaroihin!

BASTARDI.

No niin, Dauphin; ne varmaan löydätkin.

(Menevät.)

Kolmas kohtaus.

Sama seutu. Tappelutanner.

(Sotamelskettä. Kuningas Juhana ja Hubert tulevat.)

KUNINGAS JUHANA.

No, kuinka meidän käy? Oi, sano, Hubert!

HUBERT.

Huonosti, varon. Kuinka voitte, herra?

KUNINGAS JUHANA.

Tää poltto, jok' on vaivannut niin kauan,

Mua ahdistaa. Oi, sydän on niin sairas!

(Sanansaattaja tulee.)

SANANSAATTAJA.

Lankonne, herra, uljas Faulconbridge,

Pakohon teitä kehoittaa ja pyytää

Mua tuomaan tiedon, minne lähdette.

KUNINGAS JUHANA.

Swinstead'iin, sano, sinne luostariin.

SANANSAATTAJA.

Huoletta vain! Se suuri sotavoima,

Jot' odotteli Dauphin avukseen,

Toiss'yönä Goodwin-sand'iss'[21] ajoi maalle,

Juur' Richard sai sen tietää. Ranskalaiset

Sotivat veltosti ja peräytyvät.

KUNINGAS JUHANA.

Mua voi! Tää julma kuume minut polttaa,

En jaksa sanomastas iloita.

Swinstead'iin pian! Kantotuoli tänne!

Mun valtaa heikkous, mua raukaisee.

(Menevät.)

Neljäs kohtaus.

Sama seutu. Toinen kohta tappelutannerta.

(Salisbury, Pembroke, Bigot y.m. tulevat.)

SALISBURY.

Paljonhan kuninkaall' on ystäviä.

PEMBROKE.

Uus ryntäys! Rohkeutta ranskalaisiin!

Käy pahoin meidän, jos käy pahoin heidän.

SALISBURY.

Tuo pirun äpärä, tuo Faulconbridge,

Uhalla uhan yksin kestää taiston.

PEMBROKE.

Kuningas sairas lie ja matkaan mennyt.

(Melun tulee haavoitettuna, kahden soturin taluttamana.)

MELUN.

Englantilaisten luopioitten luokse!

SALISBURY.

Meill' oli onnen aikaan toinen nimi.

PEMBROKE.

Melun se on.

SALISBURY.

Ja kuolinhaavoissa.

MELUN.

Englannin ylimykset, paetkaa!

Olette myydyt. Kirvoittakaa rihma

Kapinan neulasta ja tervehtäkää

Eronnut uskollisuus palanneeksi!

Kuninkaan eteen menkää, polvistukaa!

Jos Dauphin tulee päivän sankariksi,

Niin vaivojenne palkaksi hän teiltä

Päät poikki lyö. Sen on hän vannonut,

Ja minä myös, ja muutkin meidän kanssa,

Saint Edmunds-Bury'n pyhäll' alttarilla,

Samalla, missä kalliin ystävyyden

Ja ikilemmen valan teille teimme.

SALISBURY.

Se onko mahdollista? Onko totta?

MELUN.

Mull' eikö silmäin eessä kuolon kauhu

Ja jäljell' elämää vain pieni hiukka,

Mi verin valuu pois, kuin vahakuva[22]

Sulaen hajoo tulen paistehessa?

Mik' yllyttää mua nyt vois petokseen.

Kun petost' en voi hyödykseni käyttää?

Miks valehella täällä kuolisin,

Kun tuolla elää täytyy totuudella?

Sen sanon taas: jos Dauphin tänään voittaa,

Niin väärin vannoi hän, jos noilla silmin

Te nähdä saatte uuden päivän nousun.

Tän' yönä — jonka mustat myrkkyhuurut

Väsyneen, heikon, vanhan päivänpojan

Palavan sulkatöyhdön päällä suitsee —

Tän' yönä teiltä elinpäivät päättyy,

Ja palkka-petoksenne palkaksi

Henkenne teiltä petoksella viedään,

Dauphin jos teidän avullanne voittaa.

On muuan Hubert kuninkaanne luona,

Hänelle terveiseni; rakkautemme

Ja muisto siit', ett' isoisäni

Tääll' Englannissa syntyi, tuntoani

Pakottaa tämän tunnustuksen tekoon.

Siis melusta ja hälinästä täältä

Pois viekää minut paikkaan, missä rauhass'

Aatella saisin aatosteni tähteet

Ja tehdä ruumiin eron sielusta

Pyhissä mietteissä ja rukouksissa.

SALISBURY.

Uskomme sua. — Hornaan sieluni,

Jos ei mua muoto miellytä ja sävy

Tään kauniin tilaisuuden, joka meidät

Kirotun paon teiltä palauttaa!

Nyt, niinkuin hiljaa laskeuva luode,

Jätämme hurjat harhatiet ja käymme

Taas vanhaa hylkimäämme valtaväylää,

Lipuen tyveninä, nöyrinä

Mereemme, suuren kuninkaamme turviin. —

Käteni auttaa kantamaan sua täältä:

Näen kuolon julmat tuskat silmissäsi. —

Pois, ystävät! Taas pako uudistuu,

Mut vanha uskollisuus palautuu.

(Menevät, taluttaen Melun'ia.)

Viides kohtaus.

Sama seutu. Ranskalaisten leiri.

(Louis tulee seurueineen.)

LOUIS.

Ei auringolla ollut mailleen mieli,

Vaan viipyi, lännen rantaa punaten,

Kun arat engelsmannit omaa maataan

Mittaili taappäin. Hyvä tuli loppu,

Kun verileikin jälkeen hyvää yötä

Jyrähytimme liikatykeillämme.

Ja kirvoitimme liput ryysyiset,

Kentälle viimeisinä herroiks jääden.

(Sanansaattaja tulee.)

SANANSAATTAJA.

Missä on prinssi?

LOUIS.

Tässä. — Mitä tiedät?

SANANSAATTAJA.

Melun on kuollut; hänen toimestansa

Englannin loordit taas on luopuneet;

Ja kauan odotettu apuvoima

On Goodwin-sand'in luona hukkunut.

LOUIS.

Kirottu tieto! Kirottu myös sinä!

En luullut että tänään apeutuisi

Näin mieleni. — Ken sanoi Juhanan

Paenneen pari tiimaa ennen, kuin

Hapuva pimeys erin ajoi joukot?

SANANSAATTAJA.

Ken lienee sanonut, mut totta on se.

LOUIS.

Siis kukin paikalleen, ja varuill' olkaa!

Niin aikaiseen ei aurinkokaan nouse,

Kuin minä huomispäivän onnen leikkiin.

(Menevät.)

Kuudes kohtaus.

Aukea paikka Swinsteadin luostarin läheisyydessä.

(Bastardi ja Hubert tulevat eri taholta.)

HUBERT.

Ken siellä? Joutuun sano, muuten ammun.

BASTARDI.

Ystävä olen. Mutta kuka sinä?

HUBERT.

Englannin puoluetta.

BASTARDI.

Minne matka?

HUBERT.

Mitä se sinuun? Minä enkö saisi

Sun tietäs tiedustaa kuin sinä minun?

BASTARDI.

Hubert, ma luulen.

HUBERT.

Se on tosi luulo,

Siis joka tapauksess' ystäväksi

Sun uskon, koska äänestä mun tunnet.

Ken olet?

BASTARDI.

Kuka lienen; vaan jos tahdot,

Niin mielikseni uskoa sa voisit,

Ett' olen Plantagenet tavallaan.

HUBERT.

Oi, muisti pahaa! Häpeään mun saatte.

Sinä ja päätön yö. Suo anteeks, urho,

Ett' ääni, sinun huuliltasi tullut,

Mun korvissani soi niin vieraalta.

BASTARDI.

Pois kaikki sievistelyt! Mitä uutta?

HUBERT.

Hapuilen tässä pilkkomustass' yössä

Tavoittaa teitä.

BASTARDI.

Lyhyeen: mit' uutta?

HUBERT.

Oi, hyvä herra, yön mukaista uutta,

Kamalaa, mustaa, julmaa, lohdutonta!

BASTARDI.

Esille uutisesi hirvein haava!

En ole nainen minä, enkä pyörry.

HUBERT.

Kuninkaan lienee munkki myrkyttänyt;

Sanaton oli melkein; syöksyin tänne

Tät' ilmoittamaan teille; parempi

Äkiltä varustauta turmaa vastaan,

Kuin jos sen verkkaiseltaan tietää saa.

BASTARDI.

Kuink' otti hän sen? Kuka ensin maistoi?

HUBERT.

Sanoinhan: munkki, uskalias konna,

Jolt' äkkipäätä ratkes sisukset;

Kuningas puhuu vielä, ehkä toipuu.

BASTARDI.

Ken majesteettia jäi hoitamaan?

HUBERT.

Vai ette tiedä? Palanneet on loordit,

Ja Henrik-prinssin tuoneet mukanaan.

He prinssin pyynnöst' ovat armon saaneet

Ja ovat kaikin majesteetin luona.

BASTARDI.

Vihasi hilli, kaikkivoipa taivas,

Meit' älä yli voimain koittele!

Tän' yönä, tiedä, puolet voimastani

On tällä alangolla tulva vienyt;

Lincolnin rimmet nuo ne kaikki nielleet;

Mun hyvä ratsu tuskin pelasti.

Edellä käy! Nyt luokse kuninkaan?

Ehk' on hän kuollut ennen tuloani.

(Menevät.)

Seitsemäs kohtaus.

Swinsteadin luostarin puutarha.

(Prinssi Henrik, Salisbury ja Bigot tulevat.)

PRINSSI HENRIK.

On liian myöhä; kaikki elinveret

On myrkyttyneet; selvä, kirkas aju —

Tuo muka sielun hauras asuinsuoja —

Nyt hourunsekaisilla mietteillään

Ennustaa, että lähellä on muutos.

(Pembroke tulee.)

PEMBROKE.

Kuningas puhuu vielä; ja hän luulee,

Ett' ulkoilmahan jos hänet tuodaan,

Niin ankaran ja tuimelevan myrkyn

Tulinen hehku siitä vaimenee.

PRINSSI HENRIK.

Puutarhaan tänne hänet tuottakaa. —

(Bigot menee.)

Houriiko vielä?

PEMBROKE.

Tyynempi hän nyt on

Kun teidän lähteissänne; äsken lauloi.

PRINSSI HENRIK.

Oi, taudin hairausta! Viimeisillään

Ei tuimat tuskat tunne itseään.

Kun kuolo ryöstänyt on ulko-osat,

Niin näkymättömiin se katoo, sieluun

Se rynnistää, ja sitä kiusaa, raataa

Nyt legionat haaveit' outoja,

Jotk', ahtautuen tähän viime loukkoon,

Vain hämmentävät toisiaan. On kummaa

Tuo kuolon laulaminen. Poika olen

Ma tuolle kalpealle joutsenelle,

Jok' omaa kuolinvirttään vaikeroitsee

Ja heikkoutensa urkutorvella

Sielun ja ruumiin soittaa ikirauhaan.

SALISBURY.

Huoletta, prinssi; teill' on syntyvalta

Tää sekasorto järjestää, mi hältä

Jäi muodottomaksi ja keskoiseksi.

(Bigot palajaa seuralaisineen, jotka tuolissa

kantavat kuningas Juhanaa.)

KUNINGAS JUHANA.

Nyt sielulla on tilaa! Mielinyt

Ei mennä ovist' eikä ikkunoista.

Niin kuuma mun on povessani kesä,

Ett' ihan tomuks sisukset se jauhaa.

Olen kuva, jonka kynä kyhännyt

On pergamentille; tulessa tässä

Kutistun nyt.

PRINSSI HENRIK.

Kuin voitte, majesteetti?

KUNINGAS JUHANA.

Tuhottu, — myrkytetty, — kuollut, — kurja;

Ja kukaan teist' ei pyydä talvea

Jääkättään vatsahani pistämään,

Tai johda valtakunnan virtoja

Poveeni palavaan, tai pyydä, että

Mun pykiville huulilleni pohja

Viluista tuultaan suikkaisi ja jäillään

Mua viihdyttäisi. — Paljoa en pyydä,

Vain kylmää lohtua, ja tylyt, kovat

Te olette, kun senkin kiellätte.

PRINSSI HENRIK.

Oi, kyyneleilläni jos oisi voimaa

Virkistää teitä!

KUNINGAS JUHANA.

Suola niiss' on kuumaa.

On sisässäni helvetti, ja myrkky

Siell' asustaa kuin vihamies, ja vaivaa

Armotta kirottua vertani.

(Bastardi tulee.)

BASTARDI.

Oi, mua polttaa tulikuuma kiire,

Palava into nähdä kuningasta.

KUNINGAS JUHANA.

Silmääni ummistamaan tulit, lanko.

Sydämmen touvit palaneet on poikki,

Ja kaikki elämäni pursiköydet

On vain kuin rihma, hieno hivuskarva;

Sydäntä kannattaa vain pieni säie,

Mi tuskin kerrontasi ajan kestää;

Ja sitten kaikk' on multaa, mitä näet,

Hävinneen kuninkuuden tyhjä muotti.

BASTARDI.

Dauphin nyt varustelee matkaa tänne;

Kuink' otetaan hän vastaan, tiesi taivas!

Eräänä yönä, tilaisuutta käyttäin

Kun peräydyin, niin paras miehistöni

Vajosi arvaamatta rimpisuohon,

Miss' äkillinen tulva nieli sen.

(Kuningas kuolee.)

SALISBURY.

Puhutte kuolon sanaa kuolleen korvaan. —

Oi, herrani! — Juur' kuningas — ja nyt!

PRINSSI HENRIK.

Tie sama mullakin ja sama loppu.

Ei varmuutta, ei turvaa päällä maan:

Kuningas äsken, ja nyt talmaa vaan!

BASTARDI.

Sa noinko menit? Nyt vain minä jään,

Sijassas koston tointa täyttämään.

Ja sitten sielu taivaaseen sua seuraa,

Niinkuin se palveli sua maankin päällä.

Nyt tähdet te, jotk' oikeill' aloillanne[23]

Taas liikutte, miss' on nyt voimanne?

Parempaa alttiutta näyttäkää;

Palatkaa heti kanssani; pois syöskää

Tuho ja alituinen häpeä

Hervonneen maamme heikolt' ovelta!

Koht' etsoon, muuten koht' on etso täällä!

Dauphin se meitä kantapäille tallaa.

SALISBURY.

Vähemmän, näen mä, tiedätte kuin me.

Sisällä tuolla lepää kardinaali;

Dauphin'in luota hän vast'ikään tuli

Ja rauhanehdot tuoden semmoiset,

Jotk' ottaa voimme kunnialla vastaan.

Hän oiti sodast' aikoo luopua.

BASTARDI.

Sen tekee sitä mieluummin, kun näkee

Ett' ollaan täällä vahvat vastustukseen.

SALISBURY.

Ei, hän jo tavallansa on sen tehnyt:

Lähettänyt on monet lastivaunut

Jo rannikolle päin, ja kardinaalin

Sovittaa antaa koko riitajutun.

Tään kanssa minä, te, ja muutkin loordit;

Jos mieli, tänään iltapuolla käymme

Asian hyvään loppuun saattamaan.

BASTARDI.

No, olkoon sitte. — Ja te, jalo prinssi,

Ja muutkin prinssit, joit' ei siellä tarvis,

Isänne ruumis hautaan saattakaa.

PRINSSI HENRIK.

Me hänet Worcester'ihin hautaamme.

Se hänen tahtons' oli.

BASTARDI.

Sinne siis, —

Ja onni itsellenne, astuissanne

Perittyyn kunniaan ja valta-arvoon!

Eteenne nöyrimmästi polvistun

Ja uskollista lupaan palvelusta

Ja alaist' alttiutta ijäisesti.

SALISBURY.

Ja sama nöyrä tarjous on meillä,

Ja ijäti se tahratonna olkoon.

PRINSSI HENRIK.

Mun heltyy mieleni; se kiittää tahtois,

Mut sit' ei muuten voi kuin kyynelin.

BASTARDI.

Suruista aika vieköön pakko-osan,

Kosk' on jo etumaksuun tuskaa saanut. —

Ei valloittajan korskan jalan alle

Taipunut vielä maamme, eikä taivu,

Jos ei se itseens' ensin haavaa iske.

Kotona taaskin Englannin on prinssit.

Nyt mailman kolme kulmaa varustelkoon,

Ne kuritamme! Kukaan meit' ei ketä,

Englanti jos vain itseään ei petä.

(Menevät.)

SELITYKSIÄ:

[1] Naamapuolikas. Tarkoittaa hallitsijan profiilikuvaa rahoissa. Robert oli kasvoiltaan yhtä laiha.

[2] Kas, äyrityistä! Kuningatar Elisabetin aikuisiin pieniin rahoihin oli ruusu leimattu kuvan korvan taakse. Oli näet silloin hovipiireissä tapana pitää korvakoristeena kukkia, hiussuortuvia, nauharuusuja, jopa armaan kengän-nauhojakin.

[3] Sir Richard, päivää! Bastardi kuvittelee, että joku halvempi henkilö tulee hänen luokseen terveisille.

[4] Hän ja hammastikku. Hammasten kaiveleminen oli ulkomaista tapaa, imaiseminen kotimaista. Hammastikut lienevät ensin tulleet käytäntöön Italiassa, josta hienot matkailijat toivat tavan Englantiin. Joskus niitä kannettiin lakissakin.

[5] Se jätti Colbrandko. Tanskalainen jättiläissankari, jonka Guy de Warwick kaksintaistelussa kaatoi.

[6] Jonk' urhontarmoa ja raivoisuutta j.n.e. Vanhan balladin mukaan Richard, vankina ollessaan Itävallassa, määrättiin taistelemaan nälkäisen leijonan kanssa rangaistukseksi siitä, että oli Itävallan herttuan pojan nyrkillään lyönyt kuoliaaksi. Richard pisti kätensä leijonan kitaan ja riisti maalle sen sydämmen. Siitä liikanimi: Leijonamieli.

[7] Sai varhain surman tältä herttualta. Sh. noudattaa vanhaa tarua, jonka mukaan Itävallan herttua Leopold surmasi Richardin.

[8] Kalpeahkoon valkorantaan. Tarkoittaa Englannin liituvuorisia rannikoita.

[9] Kun puvun itse leijonalta riisti. Tarun mukaan käytti Richard vaippanaan leijonan nahkaa; ja arkkiherttua käytti sitten tätä samaa nahkaa kuolemaansa saakka.

[10] Kädet purppurassa. Metsästäjillä oli tapana voitonmerkiksi tahria kätensä tapetun saaliin verillä.

[11] Kuin kapinoivat Jerusalemissa. Kun Titus Jerusalemia piiritti, olivat juutalaiset jakaantuneina kolmeen puolueeseen; mutta hädän tullessa yhtyivät kaikki ja löivät vihollisen yhteisvoimin takaisin.

[12] Jos kultaenkelit mua käteen tarttuis. Enkelin kuva oli leimattu kultarahoihin, joita siitä syystä nimitettiin enkeleiksi.

[13] Vasikannahkall' arka nahkas peitä. Vasikannahkainen takki kuului narrin pukuun.

[14] Vapauta enkelit. Vertaa ed. [12].

[15] Tuohusta, kirjaa, kelloa en säiky. Tarkoittaa kirkonkirouksen julistamista, jolloin raamattu kohotettiin ilmaan, kirkonkelloja soitettiin ja pyhät vahatuohukset sammutettiin.

[16] Armada oli se voittamaton laivasto, jonka Philip II Espanjasta lähetti Englantia valloittamaan, vaan joka joutui haaksirikkoon.

[17] Taas kruunattuna. Kuningas Juhana kruunautti itsensä neljä kertaa, kansan mieleen siten juurruttaakseen oikeuttaan Englannin kruunuun.

[18] Pietari Pomfretilainen oli erakko, jota alempi kansa piti suuressa kunniassa. Rangaistukseksi ennustuksistaan sidottiin hänet hevosen häntään ja laahattiin näin katuja pitkin ja hirtettiin sitten yhdessä poikansa kanssa.

[19] Ja pakanaiseen rannikkoon sun niitää j.n.e. Viittaus englantilaisten ja ranskalaisten yhteisiin ristiretkiin Palestiinaan.

[20] Oman kansan kukon kiekuntaa. Ranskalainen kukko, gallus.

[21] Goodwin-sands, kuuluisat matalikot Englannin etelärannikolla.

[22] Mi verin valuu pois kuin vahakuva. Viittaa siihen yleiseen kansan uskoon, että noidat voivat ihmisiä tappaa sulattamalla niiden vahasta tehdyt kuvat.

[23] Tähdet te, jotk' oikeill' aloillanne j.n.e. Nämä sanat lausutaan kapinoiville ja taas uskollisuuteensa palaaville loordeille.

*** END OF THIS PROJECT GUTENBERG EBOOK ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

• You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

• You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

• You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

• You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

The Project Gutenberg eBook of Kuningas Juhana, by William Shakespeare

KUNINGAS JUHANA

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

TOINEN NÄYTÖS.

KOLMAS NÄYTÖS.

NELJÄS NÄYTÖS.

VIIDES NÄYTÖS.

SELITYKSIÄ:

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE