The Project Gutenberg eBook of Raittiutta runoissa I-II: Raittiuskokouksissa lausuttavaksi ja kotona luettavaksi

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Raittiutta runoissa I-II: Raittiuskokouksissa lausuttavaksi ja kotona luettavaksi

Author: Em. Tamminen

Juho Hellman

Release date: August 9, 2011 [eBook #37018]

Language: Finnish

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/37018

Credits: Produced by Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK RAITTIUTTA RUNOISSA I-II: RAITTIUSKOKOUKSISSA LAUSUTTAVAKSI JA KOTONA LUETTAVAKSI ***

Produced by Tapio Riikonen

RAITTIUTTA RUNOISSA I-II

Raittiuskokouksissa lausuttavaksi ja kotona luettavaksi

Kirj.

Em. Tamminen (I) ja Juho Hellman (II)

Turku,

Auran kirjapaino, 1891.

SISÄLTÖ:

Osa I.

I. Alkuperäisiä:

Raittiusvirsi

Tulkaa!

Babelin vankeudessa

Sotaan!

Sotahuuto

Totuus voittaa!

II. Mukailuja:

Maailman korvessa

Viinaseppä

III. Suomennoksia:

Minne?

Uskallatko?

Tue heitä!

Turhat asiat

Juopumuksen viheliäisyys

Siunaus taikka kirous

Pimeyden peikko

Unelma

Kastajatar

Kuoleman virta

Juovutusjuoma

Paula

Pappi ja Belzebub

IV. Lisäsuomennoksia:

Jos vain minä muuttaa saisin

Valtiopäivämiehillemme

Suomen äideille

Minkä puolesta sodimme?

Raittiusväelle

Ota minut kokonaan!

Tähän asti

Osa II.

Pilarunoja:

1. Möhösen muorin saunamatka 2. Possilan kylmä kylpy 3. Toppisen kaljatynnyri 4. Miten räätäli paransi tautia 5. Käynti Hölmölässä 6. Teeliemikö vai viina? 7. Lehmä viinapoliisina

OSA I.

I. ALKUPERÄISIÄ.

Raittiusvirsi.

(26/6 1885.)

Sinulle suuri Jumala,

Nyt riemuisista rinnoista

Soi kiitos hartahasti.

Sä meitä olet ohjannut

Ja armiaasti auttanut

Nykyiseen aikaan asti.

Suuri juuri Pahuus, nurjuus,

Synti, kurjuus Meidät koittaa,

Kaataa, vaan Sun armos voittaa.

Me eksymme, Sä johdatat;

Me rikomme, Sä armahdat;

Me lankeemme, Sä nostat;

Sua vihaamme, Sä lempes suot:

O, ylevät on työsi nuot!

O, jalosti Sä kostat!

Luoja, Suoja, Sulta saamme

Kodin, maamme, Riemun taivaan,

Tarpeet, lahjat kaikki aivan.

Nuo Luojan lahjat oikein me

Hyväksi sielun, ruumiimme

Ylistäin käyttäkäämme,

Ja juonet julmat saatanan,

Kavalat paulat kiusaajan

Vakaasti välttäkäämme!

Hurmaa, surmaa juonioilla.

Sanan miekka Ottakaamme!

Sillä vain me voiton saamme.

Lahjoista Luojan siunaus

Vuotaapi. Voi, jos kirous

Niist' tulee toimestamme!

Niist' elinvoimat Luoja suo.

Voi meitä, jos me aarteet nuo

Myrkyksi valmistamme!

Kerran Herran Tuomiolla

Meidän olla vastaamassa

Täytyy töistämm' maailmassa.

Olkaatte — neuvoo Jumala —

Ei suinkaan lapset taidossa

Vaan lapset pahuudessa,

Vaeltain niinkuin päivällä,

Ei synnin töissä itkeissä

Eik' ylenjuomisessa!

Yhä pyhä Esikuva,

Ilmauva Kristuksessa,

Ohje on myös raittiudessa.

Nyt nimees, Herra, yhdyimme;

Suo, että nimees toimimme,

Lepäämme, syömme — juomme!

Nimelles, joka verraton

Vanhurskaan vahva linna on,

Nyt ylistyksen tuomme.

Kiitos, kiitos, Kun Sä tarjoot

Siipes varjot Kaikillenki,

Isä, Poika, Pyhä Henki!

Tulkaa!

Jes. 55 luku.

Janoovat tulkaa vetten luokse!

Rahattomatkin ostakaa

Rahatta rieskaa, hunajaa!

Miks sinne moni teistä juoksee

Rahansa, työnsä antamaan,

Miks' ei ol' leipää ollenkaan?

On todistaja, opettaja

Ja kansain kaikkein päämies hän,

Min luokses, Sion, lähetän.

Sun kutsuhuutos silloin kajaa,

Ja tutut, oudot pakanat

Kilvalla luokses juoksevat.

Ah, etsi Herraa, sielus Ylkää,

Rukoile, kun Hän läsnä on!

Siis, jumalaton, uskoton,

Ties, neuvos, ajatukses hylkää

Ja käänny Herras, Luojas luo:

Hän armon, anteeeks-annon suo.

"Ei ajatuksen' olla saata

Ja tieni teidän." Herra tään

Todella lausuu itsestään.

"Niin paljon kuin on taivas maata

Korkeempi, ovat myöskin ne

Korkeemmat teidän teitänne.

Kun sade lankee taivahasta,

Ei palaja se taivaasen,

Ennenkuin koko luomisen

Se ehtii virkistää ja kastaa,

Näin maasta runsaan saattaen

Hedelmän, leivän, siemenen.

Ei myöskään minun suuni sana

Palaja tyhjään tyköni,

Vaan täyttääpi mun tahtoni:

Kas! ilotarhan' ihanana

Jo uutena maa, taivas on,

Kun käytte iki-ilohon."

Siis tulkaa kaikki vetten luokse!

Rahattomatkin ostakaa

Rahatta rieskaa, hunajaa!

Siis, jumalatonkin, jo juokse

Sun tieltäs Herras, Luojas luo:

Hän armon, anteeks-annon suo.

Babelin vankeudessa.

(Ps. 137.)

Vankeina synnin Babelin

Me itkein valitamme,

Taivaisen, pyhän Sionin

Iloja kaipaissamme.

Pois kauniit kanteloisemme

Surulla silloin laskemme:

Ei murheinen voi soittaa.

Vaan tuosta orjuuttajamme:

Maailma, liha, perkele

Häväistä meitä koittaa.

"Miks ette laula, soittele?

Mit' olette te vailla?

Miks itkette ja huokaatte?

Iloitkaa meidän lailla!"

Noin ilkkumielin lausuvat

Ne, jotka meitä kiusaavat.

Pitäen vankeinansa.

Ah! voisimmeko riemuita,

Kannelta soittaa, veisata

Vihollistemme kanssa?

Ei ole synnin Babeli

Ikinä ilon lähde,

Vaan uusi Jerusalemi

Taivaisten riemuin tähden.

Me sinne tulla tahdomme,

Sen kunniasta kerskaamme

Ja siitä soittelemme.

Mykäksi käyköön kielemme,

Kunnottomaksi kätemme,

Jos muusta riemuitsemme!

Ah! uuteen Jerusalemiin

Kun käymme riemumielin

Kurjasta orjuudesta, niin

Laulamme uusin kielin.

Kas! muurit, portit, temppeli

On uudet — uudet ijäti,

Kadutkin helmin loistaa;

Sionin vangit vapaina

Käy, kantain voiton palmuja

Ja soittain kanteloista.

Ne, jotka meitä pilkkasi,

Ijäisen vaivan saavat,

Orjuuden kahleet ijäti

Ja tunnon tuskat, haavat —

Ah autuas, ken syntiä,

Tuon Babylonin tytärtä,

Ei seuraa, vaan sen jättää!

Ah autuas, ken pieninä

Sen sikiöitä ilkeitä

Hävittää säälimättä!

Sotaan!

Aseihin miehet! Astukaamme

Vihollistamme voittamaan!

Se muuten murhaa miehet maamme,

Ei säästä naista, lastakaan.

Samoillut on se voitokkaana

Jo kautta maamme kallihin

Ja raivokkaana ruhtinaana

Masentaa maan ja kansankin.

Ja varsinkin on miehenpuolet

Se houkutellut puolelleen

Ja sitte surmaavaiset nuolet

Sysännyt heille sydämeen.

Sen miekka murhaava nyt vilkkuu

Ja monta miestä haavoittaa.

Ja naiset itkee, — se vain ilkkuu

Ja kiduttaa ja kuolettaa.

Ei ole ilkityötä, turmaa,

Jot' ei se saisi aikahan:

Se ruumiin runtoo, sielun surmaa,

Vie koko kansat hautahan.

Ken kuvata sen saattaa juonet!

Se juoniniekka kavalin

Se täyttää vaivais-, vankihuoneet

Ja hulluinhuoneet, helvetin.

Se sotaan siis ken naistaan, lastaan

Ja maata, kansaa rakastaa,

Vihollistamme, viinaa, vastaan!

Se meidät muuten kuolettaa.

Me varman voiton kyllä saamme;

On meillä parhain päällikkö.

Sen lipun luona taistelkaamme,

Niin meit' ei häädä häviö.

Päämiehemme, ah, Jesus, auta

Ja tahto, tarmo meille suo!

Viinalle kaiva unheen hauta,

Jot' ilkkuin nyt se meille luo!

Verelläs synnin tahra, saasta

Ja viat meistä viruta

Ja vihdoin tästä kotimaasta

Ijäiseen kotiin kuljeta!

Sotahuuto.

(4/7 1890.)

I.

Kadotuksen kauhea henki

Niin ilkeän sikiön loi,

Se myrkyt sen herkuksi syötti,

Sapet julman juomaksi soi.

Näin kasvoi kauhistavainen

Lohikäärme, mi maailmaan

Kadotuksen kuilusta tänne

Tuli myrkkyä oksentamaan.

Se henkäsi vain, niin kaatui

Tainnuksihin tuhannet.

Se valoi myrkkyä suustaan,

Monet murhaten ihmiset.

Se vaimon leskeksi saattoi,

Isän lapsilta maahan löi,

Rahat, ruoan ja vaatteet riisti,

Maat, huoneet leskien söi.

Näin liehunut on se, ja vielä

Se riehuvi, raivoaa.

Sen myrkkyistä hengähdystä

Sulo Suomikin tuntea saa.

Kita laaja sen ammottaapi

Yhä uhreja niellen vaan,

Vert' ainian vain janoaapi.

Ei kylly se milloinkaan.

Sadat viljasalvotkin maasta

Sen kitaan tyhjennetään;

Nälkäänsä se kuitenkin kiljuu,

Ei tyytyen siihenkään.

Voi! Hirviön sen satapäisen

Ken tohtisi tappaa? Ken?

Pään yhden jos lyö, niin kasvaa

Sen paikkahan kymmenen.

Pyhä Yrjänä miekkoinensa

Nyi taistohon tarvitaan

Tuon hirmuisen hengen suusta

Koko mailmaa tempaamaan.

II.

Petoa satasarvista

Nyt kansa kumartaapi.

Sen palvelukseen pakana

Kristityn neuvon saapi.

Se pääjumal' itke'in

Ja antikristus kavalin

Jumalan paikan ryöstää.

Se "elävä" on jumala,

Paljonhan syö ja juo se, (Bab. Bel 4 värsy)

Sanotaan juovan eloa,

Vaan kuolon kurjan tuo se.

Ken sitä oikein kumartaa,

Sen sielu, ruumis surman saa,

Se kuolee ijäisesti.

Sen palvelukseen laitetaan

Tuhansin temppeleitä.

Yöt, päivät niissä uhrataan.

Ja vertä, kyyneleitä

Sen kunniaksi virtanaan

Myös vuodatetaan ainiaan

Kylissä kaupungeissa.

Ja kukin perhe pienoisen

Myös "templin" ostaa oman,

Kuin tulta kirkkaan, kaunoisen,

Suloisen, sievän, soman…

Mi päilyy siellä? Myrkky vaan;

Se saattaa kolkkoon kuolemaan

Sielunkin ruumiin kanssa.

Näin kaiken kansan pettävät

Tuon myrkyn valmistajat;

Kansansa kuoloon jättävät

Nuo "templin" rakentajat:

Heill' itse jalo voitto vaan

On tuosta, kuten aikoinaan

Dianan temppelistä. [Ap. Tek. 19: 24, 25]

He melun suuren nostavat

Kuin Efesossa ennen

Dianan templin laittajat

Miehissä vastaan mennen,

Jos kuka näyttää yrittää,

Ett' ompi heidän työnsä tää

Vain kansan kurjuudeksi.

Pois temppelit nuo katalat!

Pois peto satasarvi!

Pois kaikki epäjumalat!

Pois niiden pappiparvi!

Pois rikos, raakuus, riettaus!

Pois valhe, vääryys, viekkaus!

Sotahan niitä vastaan!

III.

"Sotaan, sotaan Suomen miehet

Naiset, nuoret neidotkin!"

Sellainen nyt sotahuuto

Koituu kansan korvihin.

Mikä syy on moiseen huutoon?

Rauhahan nyt maassa on!

Miksi suotta säikytetään

Makaavainen murheeton?

"Älkää maatko, maamme miehet,

Nouskaa, kuulkaa, katsokaa,

Onko uni onnen tuonut,

Rauhaanko nyt riutuu maa?

Maaten milloinkaan ei voittaa

Vihollista, vaaraa voi.

Ylös! Käteen kalpa, lyhty!"

Näin nyt sotahuuto soi.

Maatessa — ah! — maahan hiipi

Vihollinen viekkahin,

Uneen uuvutti ja sitte

Kietoi kaikki kahlehin,

Lumos vielä loitsuillansa,

Jotta kukin kahleissaan,

Ihastuisi orjuuteensa,

Mieltyisi vain makaamaan.

Näin jäi valtaan vihamiehen

Koko kallis isänmaa.

Kansa nukkuu … kansaa, maata

Rosvot raastaa, tuhoaa.

Näinkö vihamies saa Suomen

Vastuksetta valloittaa,

Orjaks ottaa, ryöstää, tappaa?

Eikö ole auttajaa?

On! Jo kaikuu kansalaisten

Sotahuuto saloihin:

"Sotaan, sotaan, Suomen miehet!

Naiset, nuoret neidotkin!

Maaten milloinkaan ei voittaa

Vihollista, vaaraa voi!

Ylös! Käteen kalpa, lyhty!"

Näin nyt sotahuuto soi.

Mitä vastaa vangit huutoon?

"Rauhahan nyt maassa on!"

Vankikopin kolkko rauha

Heistä on niin verraton.

Sotaan kehoitus on heistä

Rauhan häiriöksi vaan;

Noin se viekas vihollinen

Lumos heidät loitsullaan.

Orjat uskoo orjuutensa

Varsin vapaudeksi.

Kahleitaan he katsoo kalliiks

Vapauden pantiksi.

Vihollisen, vainoojansa,

Sortajansa, surmaajan

Uskovat he ystävänsä

Innokkaimman olevan.

Elon antajaks he aivan

Luulee myrkyn murhaavan,

Pahan hyväks, yönkin päiväks

Elämäksi kuolemaan.

Kaikki, kaikki nurinpuolin

Loitsi häijy lumous;

Vihamies sen viekkain teki,

Juuri julma juoppous.

Sotaan, sotaan sitä vastaan

Sanan miekoin terävin!

Muuhun miekkahan ken ryhtyy,

Hukkuu miekkaan itsekin.

Sotaan yöhön lampuin, torvin

Kuten ennen Gideon!

Vihamies lyö joukkons itse,

Mutta meidän — voitto on.

Totuus voittaa.

(27/12 1885.)

Voi, rosvo julma lyö!

Valaiskaa synkkä yö!

Aseihin! Sotimaan!

Murhaaja voittamaan!

Voi, tulvaan hukkuu maa!

Jo arkkiin joutukaa!

Ajainen, ijäinen

On vaara hirmuinen.

* * *

Vuosisadan valheen henki

Kietonut on ihmisen

Julmin juonin juopumuksen

Kovaan orjakahleesen.

Kyllä osaa kuvaella

Henki herja herkkuaan

Kaiken onnen lähteheksi,

Vaikk' on — surman neste vaan.

"Se on merkki sivistyksen,"

Luonnon laps kun tuot' ei juo.

— Luonnottomuus: luonnollinen

Sivistyksen merkki tuo! —

"Vapaan kristityn ei sovi

Jättää tuota." — Himoa

Tyydyttäissään ihmishenki

Siis on tosi vapaana!

"Se on" … niin no, "kaikki, kaikki

Hyvyys vuotaa siitä vaan."

Näin on neuvottu ja saatu

Turman liemi tulvimaan,

Hukutettu ruumiit, sielut,

Onni mainen, taivainen:

Herkkuillut on häijy henki,

Saanut saaliin yltäisen.

Vuosisata sitte kaikui

Ääni yksi pieni vaan,

Jättiläisen juopumuksen

Kehoittaen kaatamaan.

Kyllä tuntui tuota vastaan

Ääni heikko houreelta:

Voisko täyttää valtamertä

Hieno hiekkamurena?

Vaan tuo ääni oli totta,

Siis sen voima valtaava:

Totuutta ei tuli polta,

Mikään sitä ei masenna;

Se on hapatuksen lainen,

Tai kuin siemen sinapin:

Kasvaa lailla lumivyöryn,

Kulkee — kunne pitääkin.

Niin tuo vuosisadan vanha

Äänikin on kasvanut,

Monta unen horroksista

Sotaan, taistoon tempaissut…

Jättiläinen riehuu, raivoo

Hurjemmin kuin milloinkaan,

Tietäin aikaa itsellänsä

Olevan nyt hiukan vaan.

Kasva, kaiu, armas ääni!

Horroksista herätä!

Innon lemmen puhdas liekki

Saastaisiinkin sytytä!

Kaikki kansat jättiläistä

Vastaan sotimaan jo vie!

Murra, murra miehukkaasti

Auki varma voiton tie!

* * *

Vuossadan kello lyö,

Vaan viel' on synkkä yö,

Ja rosvo murhaa vaan.

Aseihin! Sotimaan!

Voi, tulvaan hukkuu maa!

Jo arkkiin joutukaa!

Ajainen, ijäinen

On vaara hirmuinen.

II. MUKAILUJA.

Maailman korvessa.

(A. Vilón'in mukaan.)

Raittiuden ystävät,

Suomen veljet, sisaret,

Kaikki pois nyt kiiruimmin

Orjuudesta Egyptin!

Herra meitä johdattaa,

Pyhä Henki valistaa

Tietä tulenpatsaalla

Herran sanan valolla.

Tulva uhkaa upottaa,

Ajan henki ahdistaa;

Mutta Herra lohduttaa,

Meren halki kuljettaa.

Meri tuo on punainen,

Aava, hurja, hirmuinen;

Vaan kun Herra meitä vie,

Meille aukee kuiva tie.

Kautta Herran ihmehen

Tullaan rantaan toisehen.

Silloin kaikki riemustuu,

Herraa kiittää joka suu.

Silloin kaikuu kannelkin

Miten muinoin Mirjamin

Kädessä, ja lauletaan:

"Kiitos Kaikkivaltiaan!"

Siis nyt, veikot, siskomme,

Tuokaa huolet Herralle!

Armas Isämme Hän on

Jesus veli verraton.

Kyllä saamme Kaanaan maan;

Rientäkäämme riemuin vaan!

Mutta mereen punaiseen

Farao jää joukkoineen.

Kolkkoon korpeen kuolevat

Mässääjät ja kiroojat,

Kullan kumartelijat.

Herran nimen herjaajat.

Suomen veljet, sisaret!

Koska käärmeet myrkkyiset

Pistävät, niin muistakaa:

Vaskikäärme vapahtaa.

Meidän maiset johtajat,

Miten Mooses, kuolevat:

Jesus, taivaan Josua,

Kanaaseen on johtava.

Hän se vakooja ompi maan,

Joka viepi yksin vaan

Kautta kuolon Jortaanin

Meitä Isän majoihin.

Hän se tulenpatsas on,

Mailman valo verraton,

Totuus, tie ja elämä,

Isän luokse vetäjä.

Taivaan manna Hän on vaan,

Alas astui päälle maan.

Eipä kohtaa kuolon yö

Sitä, joka Häntä syö.

Myös se kallio on Hän,

Josta lähde elämän

Juoksee. Joka Häntä juo,

Siitä virtaa elon vuo.

Horjumatta huone on

Päällä Kristuskallion,

Vaikka tulva raivoais,

Kita kuolon aukeais.

Hän on vaskikäärmeemme,

Kallis veriylkämme.

Kaikki, kaikki elää saa,

Jotka Häneen katsahtaa.

Hän on ristiinnaulittu,

Edestämme uhrattu.

Hänpä kaikkein synnit vois

Puhtahaksi pestä pois.

Siispä, veljet, sisaret,

Raittiuden ystävät,

Jesuksehen turvatkaa,

Mielen muutos anokaa!

Rukoilkaamme, että tois

Monet sielut Herra pois

Tieltä tämän maailman,

Kääntäis tielle taivahan!

Viinaseppä.

Mä vanha, heikko olen jo,

Vaan veisu mulle maittaa,

Vaikk' onkin kevyt kukkaro

Ja tyhjää täynnä aitta.

Mut mistä syystä käydäksein

On tullut kruunun sarka,

Vaikk' ijän pitkän työtä tein

Raskaasti vanha parka?

Mä vanhemmilta jaloilta

Sain tavarat ja talon;

Vaan multa, kuin niin monelta,

Vei pahuus sielun valon.

En ymmärtänyt ollenkaan,

Ett' antais rahaa multa;

Mä luulin lumoomalla vaan

Saavani kyllin kultaa.

Rikastuvathan useat

Vaan viinaa polttamalla,

Kokoavat rahat runsahat

Vain kapakoitsemalla.

Ja siksi luulin minä sen

Myös mulle luonnistuvan;

Mä liiton vannoin viinallen

Sitä paljon valmistavan'.

Mut en mä tainnut osata

Tapoja hengen pahan,

En taiten taskut kouria

Ja viedä veljein rahan.

Viinaakaan veden kanssa en

Osannut sekoitella,

Aineiden kanssa karkeiden

Pyreissä pysytellä.

Ilkeitä ei noit' ainetta

Voi julki julistella;

Noin paha saattais paheta

Ja oudot osoitella.

Ne aineet salaa kuolettaa

Jo kitutaudin kanssa.

Näin riemun rumat henget saa

Sadoista saaleistansa.

Ma puolet pellon tuloni

Viinaksi poltin aina;

Tarkoitin tulla rikkaaksi,

Vaikk' otin salvoon lainaa.

Vaan sille, jota kauankin

Juonensa julmat auttaa,

Tuleepi kosto kuitenkin

Korkeimman käden kautta.

Viljasta viinaan juopoksi

Vajosi vaimo raiskan';

Irstaiksi lankes lapseni,

Ollessaan usein laistan'.

Vihdoinkin nämät huomasin,

Näin pellot pelehtyvän,

Näin väärän voiton muutoinkin

Huoneeni hävittävän.

Mut tauota en tainnutkaan

Mun riivas häijy henki;

Se pakotti mun polttamaan

Viljani viimeisenki.

Elossaan kukin erehtyy,

Kun mont' on elon pulmaa;

Vaan jokainen, ken viinaa myy,

Se murhamies on julma.

Ken viljasta viinan polttaapi,

Mi ruokamme on kallis,

Se muuttaa leivän myrkyksi.

Ei Herra sitä sallis.

Mut minä onneton niin tein;

Siks kirous mua väijyy,

Siks on nyt tullut osaksein

Hävitys kyllä häijy.

Perheeni lisäks itse mä

Myös riuduin ruumiiltani,

Kun otin ruokaryyppyjä

Aterioidessani.

Tavarani ja taloni

On viina viekas vienyt

Ja viinoin kootut varani.

Edeltä sit' en tiennyt.

Vaikk' olisinkin suorastaan

Sen viljan vienyt veteen,

Ei olis kosto kuitenkaan

Tällainen tullut eteen.

Ei kenkään sillä oliskaan

Itsensä kuolettanut,

En itse sukunikaan

Tyhmästi teloittanut.

Mut millä vastaan vaivainen

Sen myrkyn myymisenkin,

Sen pirullisen petoksen,

Mi monelta vei hengen?

Siit' toiset kuoli kohdastaan

Ja toiset aikain takaa;

Paikassa pahain moni vaan

Viinaini vuoksi makaa.

Ei ole paikkaan parempaan

Myös toivoa mun tulla,

Kun oli tuohon kuolemaan

Syy kokonansa mulla.

Voi, viina! kuinka taitaisin

Tapasi tarkoin näyttää,

Sydämen joka juomarin

Vihalla vastaas täyttää?

Mut syntymättä on se mies'

Ken tapas tarkoin tutkii.

Helvettiin tuhannet vie ties

Ja monenmoisin mutkin.

En solvaa juomaria vain;

Hän vihollistaan, viinaa,

Rakastaa — täyttääkseen kai lain! —

Näin himo häntä piinaa.

On juoppo raukka onneton,

Syy hänt' on surkutella;

Hän häijyn himon orja on,

Vaan sitä ei ajatella.

Hän ensin ryyppy ryypyltä

Viekkaasti viekoiteltiin;

Näin himo alkoi herätä,

Näin sydän suostuteltiin.

Näin saatiin hänet tottumaan

Ahneesti aivan juomaan

Ja kapakoitsijalle vaan

Varansa kaikki tuomaan.

Tuo himo asuu aivoissa,

Ei lakkaa kiusaamasta,

Jos et sen täytä tahtoa

Ja kurkkuansa kasta.

Vaan siitä ruumis runneltuu,

Verenkin viina pilaa,

Ja järki sortuu, sekaantuu, —

Ei parannuksen tilaa!

Näin juomari on onneton:

Mieli ja miehuus puuttuu,

Ja kun on kurja saamaton,

Niin päiviinsäkin suuttuu.

Monikin kerroin tuhansin

Kapakkaan juomaan juoksi,

Vaan viimein itsens surmaskin

Myös saman viinan vuoksi.

Ei kalua niin kallista

Kuin terveys ja järki;

Vaan juoppo nämät viinalla

Hävittäin hylkäs, särki.

Jokainen, yksin mato maan,

Sois surman voivan voittaa;

Juomari raukka yksin vaan

Osakseen surmaa koittaa.

Ja lapset polvi polvelta

Onnettomia ovat,

Ei pahastaan voi parasta

Ja kärsii vaivat kovat.

Myös siihen vakuutuksehen

On ihmiskunta tullut,

Ett' ovat lapset juoppojen

Useinkin tylsät, hullut.

He kärsii jo kapalossaan

Vanhempainsa viinan saastaa;

Siks kiljaisevat kivuissaan,

Kun taudit repii, raastaa.

He perii veren saastaisen

Vanhempain viinan kautta,

Myrkkyiset luut ja ytimen,

Jot' ei voi rohdot auttaa.

Juoppoja, juoppoin lapsia

On täynnä vankihuoneet,

Enimmän sairashuoneissa

On niitä, jotk' on juoneet.

Ja hulluinhuoneet oikein on

Kuin juomarien seurat:

Niiss' asuu joukko ajuton,

Henkiset viinan teuraat.

Viinasta köyhyys karttuupi

Ja kerjäläisten luku;

Kuntansa apuun turvaapi

Niin monen juopon suku.

Viinall' on kylät poltettu

Ja toiset hävitetty,

Viinalla kansa turmeltu,

Sen tarmo tylsytetty.

Ei viina kelpaa ruuaksi,

Ei vaatteeks pitää yllä,

Ei myöskään muuksi tarpeeksi;

Sit' ilman elää kyllä.

Viinassa ain' on kirous,

Se kun on viljan turma.

Siit' on kuin seurais virvoitus,

Vaan seuraa surut, surma.

Se riemun saattaa raivokkaan,

Hulluuden puuskat nostaa,

Mut murhaavalla murheellaan

Taas riemun kyllin kostaa.

Se järjen ottaa kokonaan,

Se rohkaisee ja hurmaa,

Niin ett'ei juoppo kammokkaan

Ruumiin, ei sielun surmaa.

Ja moinen tyhmä rohkeus

Vaikuttaa paljon sitä,

Ett' tulee viinaan tottumus,

Ja moni siitä pitää.

Sen vuoksi karttaa, kammoa

Vähääkin viinaa saapi,

Kun, jos ei sitä karteta,

Se järjen sammuttaapi.

Ja siksi kaikki viekkahat

Tapana pitää, että

He ryypyn sille kaatavat,

Jot' aikovat he pettää.

Siit' onkin tullut tapa tää,

Ett' kaikki viinaa tarjoo;

Vaan viinalla, mi myrkyttää,

On vieraanvaran varjo.

Näin kaikki saadaan nauttimaan,

Viisainkin viekoitellaan,

Ket' ei saa muutoin tottumaan,

Sill' lahjaks tarjoskellaan.

Mitähän viina vaikuttaa

Ihmisten töihin, tapaan?

Se monta miestä laiskuuttaa,

Saa viettoon päivän vapaan.

Näin yhteen mennään juomaankin,

Ja paljo pahaa tehdään,

Monesti kuva helvetin

Näin kapakoissa nähdään.

Juo vain, niin jyväsalvosi

On pian tyhjä, paljas,

On pettua vain leipäsi

Ja vesi kylmä kaljas.

Villitsee viina väkes myös.

Pahentaa palkolliset:

He huolimatta tekee työs,

Vaikk' ovat velvolliset.

Välille hyväin veikkojen

Vihankin viina saapi

Ja vainon vallan verisen,

Mi monia kuolettaapi.

Se vanhempien välille

Riidat ja torat tekee,

Pahennukseksi lapsille,

Jotk' olon moisen näkee.

Jumalan, esivallan, lain

Juomari halventaapi,

Pyhintä pilkkaa, herjaa vain,

Valheeksi toden saapi.

Jos aiot olla onneton

Ajassa ja sen takaa,

Niin juo ja ole suruton

Ja synnin unta makaa!

Ei rikosta niin rietasta,

Johon ei viina kestä,

Ei onnea, ei autuutta,

Jost' ei poijes estä.

Viinalla vilja lopun saa,

Se kunnian on saasta,

Se terveyden teloittaa

Ja rakkauden raastaa.

Se vihamies on meidän vaan,

Se häijyin hävittäjä,

Häpeän tuova konna vaan,

Työvoimain menettäjä.

Se kukkaron on syöjä koi

Ja jyväsalvon rotta:

Rahamme helposti se voi

Pois meidän maasta ottaa.

Kun jyvät viljavuosina

Viinoina kurkkuun juodaan,

Niin katovuonna viljoja

Taas ulkomailta tuodaan.

Näin varat menee menoaan

Läpitse pannuin piippuin,

Ne kyllä ehtii tuhlaamaan.

Ne vaikka valuu tippuin.

Jokainen viinanpolttaja

On valtakunnan varas,

Maanpettäjä, kavaltaja,

Min palkaks nuora paras.

Jos rakkautta rinnassaan

Kell' on, hän käyköön pian

Suomesta viinat poistamaan,

Niin siunaus saadaan sijaan.

Ei paljon hyötyis viinatta

Perkele pauloillansa:

Jumalan sanan valossa

Vaeltais Suomen kansa.

Vaan vilja väärin käytetään,

Siit' tehdään kansan hauta:

Kun viinaksi se keitetään,

Niin ei se ketään auta.

Kun nälkä näppii, lainaamaan

Vain mennään laina-aittaan,

Köyhäinkin osa raastetaan —

Taas viikko elää taitaan;

Sen selvät suureks ihmeeksi

Niin monta kertaa näki,

Ett' itsensä myy orjaksi

Ehdollaan juoppoväki.

Se viinan, nälän orja on

Ja vihollisen viekkaan,

Ja lopuksi se onneton

Kaatuupi kalman miekkaan.

Ah, vältä viinaa, pakene

Himojen syötinpalaa!

Viisaatkin vietteleepi se,

Ja tyhmät tappaa salaa.

Tuo viina-epäjumala

Pidoissa tuodaan pöytään,

Kamareissa ja kaapeissa

Sitä palveltavaks löytään.

Ja jos ei viinaa tarjota,

Niin että vieraat vaipuu,

Ja kaljahankin kaadeta,

Niin harva tuohon taipuu.

Viinalla väet palkataan

Ja vieraat viivytetään,

Viinalla viikot aljetaan

Ja pyhät pyhitetään.

Ja lyhyesti lausuen:

Jos keltä viinaa puuttuu,

Jos ken sit' ei suo väellehen,

Niin kohta kaikki suuttuu.

Voi tapoja, mit taivuttaa

Myös sen, mi syntyy vasta

Ja himon valtaan vaivuttaa,

Vieroittaa Jumalasta!

Se miehuutena pidetään,

Kun kovin jaksaa juoda,

Siks kaikki siihen vietellään,

Ei selvän' olla suoda.

Kun isä armas lapsilleen

Ei veistä käteen anna,

Ett'ei he saisi toisilleen

Surmaksi haavaa panna;

Niin ei myös hyvä Herrakaan

Voi antaa viljavuotta,

Kun vilja viinaks laitetaan,

Mi kuolon kolkon tuottaa. — —

Mut turhaan aikaa tuhlaankin,

Kun koitan viinaa lastaa;

Ei sille mitään voikaan, min

Puolesta kansa vastaa.

Kuhunka kukin tottuupi,

Sen perii se ja pitää;

Jos lukeepi tai laulaaki,

Niin se vain nauraa sitä.

Vaan viinaan vieras nuori mies,

Sä oppia täst' ota,

Niin onnellinen on sun ties,

Ja voittoon päättyy sota.

Siis kilvoittele, taistele

Alati miehuisasti;

Siis viinaa älä maistele

Sun kuolinpäivääs asti!

III. SUOMENNOKSIA.

Minne?

Ah minne, ah minne, o ihminen, vie

Sun matkasi määrä, sun juoksusi tie?

Mitä täällä sä etsiskeletki?

Mitk' on puheainehes, miettehes, työs?

Miss' aartehes? miss' sydämes? sekä myös

Kuhun kiirehin rientävi retki?

Tuo tärkeä on, kun sä saat siten vaan

Viel' enemmän kuin sinä aavistatkaan:

Iankaikkisen riemun tai voiman.

Siis malta, ah malta, jos lietkin ken!

Täss' on tosi tottakin tarpehehen:

Saat elon, tai kuolet sä aivan.

Jos maailma on jumalas, jätä pois

Siis taivas, kun niitä sä et toki vois

Milloinkahan yhtehen liittää.

Jos vain rakas, kalliskin sullen on maa,

Totuudessa, hengessä et Jumalaa

Voi palvella, kuulla ja kiittää.

Jos taivas on määräs, sit' etsi sä vaan,

Ei ontuen puolelle kummallekaan,

Ja maan halut häijyt sä jätä.

Jos Kristus on aartehes, päärlysikin,

Öin, päivin sä Hänestä siis puhutkin,

Ja muistele piinansa hätää.

Yks — tiedätkö? — tarpeellista vaan on,

Mun kaikki on turha ja kelpaamaton

Tän ainoan rinnalla aivan:

Ett' on oma Jesuksen täysin ja saa

Osan verestä siitä, mi voi sovittaa

Ja rauhan suo sekä taivaan.

Pois täält' on sun täytymys matkustamaan

Vaan jos sä et Poikaa tunnekkaan,

Ken muu sinun hädästäs huolii?

Siis riennä — nyt aika on — armollisen

Vapahtajan luo, hyvän Jesuksen,

Hän myös sinun tähtesi kuoli.

Uskallatko?

Joskus kuuluu: "Uskallatko sä seurata Jesusta?"

Vaan mä tutkin sulta toisin halvassa nyt laulussa:

Uskallatko pois sä jäädä, kun käy kutsu Kuninkaan,

Kutsun luokseen, taivaan riemuun, autuutehen asumaan?

Uskallatko kuoloon käydä, kun suli' elo tarjotaan?

Uskallatko Herran heittää kuulemattas poistumaan?

Uskallatko selkäs kääntää taivaisille häillekin,

Surutonna suistuakses kadotuksen kauhuihin?

Uskallatko luulla: "täällä löydän onnellisuuden,"

Vaikka näit jo monta kertaa moisen onnen kurjuuden?

Rikkaushan siivin kiitää, raukee huvin ruususet,

Ja kuin lastu ulapalla myrskyissä sä heiluilet.

Uskallatko hautaan mennä ilman varmaa toivoa,

Toivotonna toisen mailman portin kautta kulkea?

Uskallatko heittää Herran neuvot, nuhteet selkäs taa?

Uskallatko Jesuksetta Luojan eteen astahtaa?

Malta, malta! Herra kutsuu, kutsuu sua armossaan!

Turhaanko? Ah, kallis sielu, mikset riennä avaamaan?

Kuule Hengen varoitusta! Vieläkin hän kolkuttaa.

Uskallatko Ylkäs jättää sydämesi oven taa?

Tue heitä!

Ah, jos jo tuli leimuaisi,

Min Jesus tahdot palamaan!

Jos maailmat jo tuta saisi

Jumalan rauhan rinnassaan!

Jo tosin yöstä hämyisestä

Vilahtaa tulen tuikaus,

On kallis monen sydämessä

Jo suurin aarre: lunastus.

Vaan levitä suo tulen yhä

Ja tutuksi tee aarre tää!

Lupaathan Hengen, Herra pyhä,

Runsaasti ratki lähettää.

Meit' älä ketään, Jesus, jätä,

Vaan rakkaudellas lämmitä,

Ett' omaa ynnä muiden hätää

Me alkaisimme sääliä.

Kaikille armon sana saata,

Levitä valtakuntas suo,

Niin että kaikki ääret maata

Kiitoksen kilvan Sulle suo.

Pois polta meistä kuona musta,

Poveemme tultas lisäten;

Puhdistus tuskain huojennusta

Suo, armokastees antaen.

Omamme kaiken palaa anna,

Näin "kurjat kaivot" kuivattain.

Pois omat tukeet meistä kanna,

Niin Jumalaks jäät Sinä vain.

Sun, yksin Sun vain saaman pitää

Ylistys, voima, kunnia.

Opeta meille aina sitä,

Ett' olet viisas ainoa!

Jäsenes heikot pidä yllä,

Ett'ei he murtuis, loukkaantuis!

On hiukka heitä; paha kyllä,

Jos ei he yhteen soveltuis.

He heikot on, ja heit' on vähän;

Sä tue heitä kädelläs,

Totuta tähtes kärsimähän,

Yhdistä rakkaussiteelläs!

Sulattain saa heit' yhtymähän,

Lämmitä kylmä, penseä,

Puhalla rakkaus liekkimähän,

Kaikissa kaikki ollos Sä!

Turhat asiat.

(L. S.)

Jos joku seikka sinusta

On turha arvoltaan,

Ei sitä ylenkatsoa

Sen vuoksi sovikkaan.

Virheistä varo turhista

— Jos virhe turha on —;

Pieninkin tulen kipuna

Saa metsän palohon.

Vähäinen reikä aluksen

Monesti upottaa,

Vähäinen synti sielun voi

Luojasta luovuttaa.

Jesuksen nimeen lausuttu

Varoitus, lohdutus

Monelle usein ollut on

Sydämmen vahvistus.

Ja kodin pienen maailmaan

Tuo päivänpaistehen

Katsanto ystävällinen

Suurillen, pienillen.

Et veljes kuormaa halvempaa

Sä halveksia saa,

Sen raskaammaksi tehdä voit,

Voit myös sen huojentaa.

Jos kukan, jonka Luoja loi

Iloksi veljelles

Sä tallaat maahan, niin se ei

Sun ole hyväkses.

Kyyneltä, joka mielestäs

Turhasta syystä vaan

Vuotaapi, älä sittekään

Sit' ylenkatsokkaan!

Sä muista, miten Isäs on

Sua kohtaan ainiaan:

Hän hätäs tähden huolehtii,

Mi suur' ei olekkaan.

Ei halveksi Hän sitä, mi

Sinusta suuri on;

Ei ole turha asia

Herrasta arvoton.

Juopumuksen viheliäisyys.

Kussa on Kipu, vaiva onneton?

Kussa kurjuuden on maja?

Kussa hätä ilman raja?

Kussa tuska katkera?

Juopumuksen seurassa.

Kussa on Suru, murhe suunnaton.

Joka elon riemun ryöstää?

Siellä, kussa Herra syöstään

Istuimeltaan tahdotaan,

Väkijuomaa palvellaan.

Kussa on Tora? Kussa elohon

Sanat karvaat, raskas olo

Kuuluvat ja mieli nolo?

Siellä, kussa katala

Juopumus on vallalla.

Kussa on Huokaukset puolison

Ynnä lasten valitukset,

Vanhan äidin voivoitukset?

Kussa koti rauhaton?

Siellä, kussa juoppo on.

Kussa on Haavain saaja viaton

Ruusu kesken kuihdutettu?

Kussa nyrkki ojennettu

Lyömään syytöntä? Ah! vain

Luona juomain nauttijain.

Kussa on Punasilmät, pohjaton

Kyynellähde, silmälaudat

Märjät? Kussa auki haudat

Ennen aikaa? Siellä vaan,

Kussa juomaa nautitaan.

Lääke tään Golgatall' on yksinään.

Yksin sieltä apu koittaa,

Jolla paheet saatat voittaa,

Joka voimaa taistoon suo

Ynnä vihdoin rauhan tuo.

Sinne vaan Apua käy hakemaan

Hältä, joka kuolons kautta

Synneistäs sun puhtaaks auttaa.

Hänen nimeens ainen

Armoa, sä saatkin sen

Siunaus taikka kirous.

Kylissä kallis vilja loistaa.

Ah, nähdä on se ihanaa!

Se riiheen riemuin viedään noista.

Tuon lahjan Luojaltaan saa maa.

Ei kärsi Suomi nälän hätää,

Eik' ole syytä voivoittaa,

Kun vain on taivaan lahjaa tätä,

Mi leivän-aineen lahjoittaa.

Se leipään, leipään Luojan juomaan

Käytettähön yksistään!

Jumalan kiroomahan juomaan

Ei uhrattako tähkääkään!

Ken moiseen myrkkyyn viljaa raastaa,

Sen käsi rampaantukohon!

Tuollainen toimi meidän maasta

Hävyllä kukistakahan!

Ah, pellon parhain anti, vilja,

Ihmisten, karjan ihastus,

Sä kärsit sanatonna, hiljaa,

Kuin mykän rinnan vaivaus.

Sä suret, kun sun ytimestäs

Rikokset, tuskat luodahan,

Pahuutta tehdään pyhyydestäs,

Sä pannaan käsiin kiusaajan.

Nyt surros! Kerran koittaa huomen,

Kun terveyttä, voimaa vaan

Sinusta kaikki lapset Suomen

— Kuin muinoin — alkaa hakemaan.

Ei tee he silloin hirmutöitä,

Ei nestettäsi myrkyksi;

Et luo sä heistä kääpiöitä

Mut urhoja kuin muinoinki.

Jumala kansan mielen kääntää,

Kallistaa epäjumalat,

Ja niiden templit maahan vääntää:

Ne koht' on muinaismuistelmat,

Joist' uusi polvi kammostellen

Hirmuisen sadun nähdä voi

Myrkystä, joka ahmiellen

Vuossadat Suomen mies jo joi.

Suloiset ovat Suomen ajat

Kidasta pedon päästyään,

Kun sortuu juomain puolustajat

Ja mahti julman joukon tään,

Kun myrkkyhöyryt ovat poissa,

Ne, mitkä myrkyttää nyt maan,

Ja vilja kasvaa peltoloissa

Onneksi, terveydeksi vaan!

Pimeyden peikko.

On kadotuksen kuoppa syvä.

Siit' astuu enkeli — ei hyvä —,

Mi janoo vertä ihmisten.

Arvossa kuninkaat hän voittaa,

Miljoonat häntä kunnioittaa

Ja suitsuttavat hänellen.

Hän hyökäiseepi maailmahan,

Vangitsee sielut matkallahan

Ja ruhjoo kaikki kuolohon.

Jumalan kunnia hälle suodaan

Ja monet kalliit uhrit tuodaan:

Hän häijyin epäjumal' on.

Lait yksinään hän maille laatii,

Vallatkin niiden alle vaatii.

Ei häneen pysty miekkakaan.

Hän uhkaa niinkuin jalopeura,

Hän viettelee, ja kaikki seuraa

Riemuiten häntä — kuolemaan.

Maat täynn' on hänen kirkkojansa

Ja pöydät hänen kuviansa

Ja kaikki paikat urhoitaan.

Mökeistä, palatseista kantaa

Hän kalliin veron; kaikki antaa

Mielellään uhrin hälle vaan.

Hän antaa maistaa julmuuttansa:

Vähittäin polttaa palvelijansa,

Pois ottaa miehen voimakkaan,

Isättömältä leivän ryöstää,

Syvyyteen tahtoo kurjan syöstä,

Ja riistää toivon kokonaan.

Hän veljeysliitot solmeaapi,

Taas myrkyllään kaikk' kuolettaapi,

Katkaisten siteet hellätkin.

Hän mestari on murhaamassa

Ja viljelykset haaskaamassa,

Kädessä kalman vikatin.

Hyveistä saa hän pahan tunnon,

Siis ryöstää miesten maineen, kunnon,

Kurjiksi orjiks heidät saa.

Tuskista vaimon viis hän piittaa,

Vie miehen mielen ja vain viittaa,

Niin koko huoneen hajoittaa.

Hän hirmutöitä kartuttaapi,

Pahalla pahan sovittaapi,

Rikosten portin avajaa.

Kaikille tuottaa kiroustaan

Ja joka paikkaan kolkon, mustan

Hän vankihuoneen valmistaa.

Jos kuuluu joku ääni heikko:

"Pois maasta pimeyden peikko!"

Ei voida häntä karkoittaa;

Hän monen apua saa käyttää,

Ne hänen käskyjään vain täyttää,

Kun taskuun voiton siitä saa.

Heist' aseseppäin suuren luvun

Hän saa; ne laittaa sotapuvun

Lain laatimansa suojassa.

Jos kurja raukka valittaapi,

Hän tekee vaan kuin haluttaapi

Ja seisoo aina aseissa.

O ihmisyys! mä kysynenki:

Ken on se häijy hirmuhenki,

Mi saastuttaa nyt pyhimmän,

Mi hyveen tallaa, teuhaa, pauhaa

Mi murhaa kunniaa ja rauhaa?

Ken nimeltänsä onkaan hän?

Me hältä vallan kukistamme

Ja vankikurjat pelastamme,

Pois maasta hänet karkoittain.

On siitä suunnatonta vaivaa;

Vaan hänen työnsä raittiit raivaa,

Maan tehden vapahaksi vain!

Niin, juoppous, se on se peikko,

Ja lihan himo on sen veikko,

Ja ihminen sen orja on.

Se on kuin virta tulvaavainen,

Pois onnen ijäks poistavainen

Merehen, jok' on pohjaton.

Terästä onko miekassasi

Ja urhon mieltä rinnassasi

Ja vanhaa isäin kuntoa?

Valolla pimeys pois aja,

Puhdista siitä joka maja,

Ett' elää saamme rauhassa!

Hyvääkö harrastat? No, sitten

yhdisty riviin raittihitten

Ja toimi, älä puhu vaan.

Käy — pilkkaa vastaan sotienki

Rakastain, uskoin, toivoin — henki

Pimeyden poijes poistamaan!

Unelma.

Näin unta, että vihdoin lapset maan

Vapaiksi pääsi juoppoudestansa,

Kahleensa katkoin pääsi paheestaan

Palatsein asukkaat ja mökkein kansa.

En nähnyt enää ketään kulkevan

Ryysyissä pitkin tietä hoiperrellen,

Vaan onni asui alla taivahan,

Kaikk' eli uutterasti toimiskellen.

Näin unta, että koko piiri maan

Vapaaksi päässyt köyhyyden ol' yöstä.

Vapista tarvinnut ei rikkaankaan,

Ei köyhä aikonutkaan häntä ryöstää.

Ei kuulunutkaan murhapolttoja,

Ei toisen pahaa suonut kateuskaan;

Vaan hyvin jaksoi kaikki maailma,

Paennut oli hätä nälän, tuskan.

Näin unta päivästä, min aurinko

Aseissa kirkkaissa ti välkähdellyt,

Toistensa hyvää kansat tuumi jo,

Ei veritöitä kenkään mietiskellyt;

Ei rauhan aartehia raastaneet

Murhaajarosvoin kädet hurmehikkaat;

Ei sodan kalvat ketään kaataneet,

Maat kaikki oli oikein rauharikkaat.

Näin unta, että kansat Jumalaa

Hengessä, totuudessa palvelivat,

Ei kammoen vaan tahtoin rakastaa,

Ja siks he tosiaankin rakastivat.

Vapahat ihmislapset riemuissaan

Lauluillaan kiitti hyvänsuovaa Isää.

Jumalan pelko asui yli maan,

Ja kaikki hyveet siitä kasvoi lisää.

Näin unta… Käyneekö niin milloinkaan?

Tulevan toki uskon ajan senki,

Kun muinaisajan hirmut poistetaan,

Ja kaikki oikein elo-ilmaa henkii.

Mut meidän, nykyään tääll' olevain,

Tulevain polvein hyvää täytyy puoltaa,

Parempi olo heille saattaa vain.

Jos itse sotaan sorrumme, ei huolta.

Ei huolta, vaikk'ei meille loista koi,

Min hengen silmä joskus haaveileepi,

Ja vaikka emme rauhaa saada voi,

Jot' etsimme. Se hiukan merkitseepi.

Maan multaan pitää meidän kaikkien,

Sen kylmä povi rauhan meille tuottaa.

Maan minkä teemme hyväks jälkeisten,

Se säilyy, se ei tehty ole suotta.

Kastajatar.

Taaja luomakunta kaipaa vettä;

Sekä koko eläinkunta että

Kasvikunta tuota tarvitsee.

Vesi vain on este janollesi;

Imettäjä elon tän on vesi

Hiljaisna jo kun se huohuilee.

Ihmevoimaan kosket veden saavat,

Tai kuu myrsky kyntää merten aavat,

Tahi jää kun murtaa kallion.

Merkitykseltään ei pienempätä

Salaa tee — vaikk'ei nähdä tätä —

Soluiss' eläinten ja kasviston.

Kerro, pisar' ihmeellinen aivan

Kuinka joskus joudut pilvilaivaan,

Joskus ruumiisemme kulkemaan,

Joskus ruusuun loiston luomaan ehdit,

Joskus taas jäävuoreks' ajelehdit;

Toimit, vaihdut ain' — et kuole vaan!

Vaikk'ei arvoa sull' aina suoda,

Käsi Luojan vain voi sinut luoda

Ynnä hyvään aikaan lähettää.

Vaan jos viivyt meiltä kauan poissa,

Nääntyy, kuihtuu, kuivuu kaikki, joissa

Henki on, ja uupuu, läähättää.

Ihminen hän, käyttäin väärin tiedot,

Juopi juomat väkevät ja miedot,

Haastaa terveyden juomahan.

Sitte, kun jo turhaks apu näyttää,

Pitentämään eloaan hän käyttää

Veden, voitehia vanhimman.

Kuvaile, ett' olet Saharassa:

Mikä arvo vesipisarassa —

Kalliimpi kuin kaikki kulta maan.

Janottaissa korpimatkalaista,

Kuumana kun päivä paahtain paistaa,

Vesi raitis kalliiks arvataan.

Luonto on kun kastajatar hellä,

Joka taivaan pilvipeittehellä

Elolliset kaikki virvoittaa.

Vaikka mitä teemme, puuhailemme,

Meistä halpaa pisaraista emme

Tarpeihimme saata valmistaa.

Kuoleman virta.

Mä viinavirtaa katsoin hirmustuin:

Elämän laivahylky siinä kuin

Juur' uppoomallaan ui, vaan ihmiskunta

Laivassa huoletonna veti unta.

Ja taivas sysimusta, valoton,

Kuin kuolinliina peitti tienohon,

Ja pauhas ukkonen, ja raivos tuuli.

Tuon minä vain ja öiset aaveet kuuli.

Ei aurinkoa eikä iloa

Rikosten, vilpin virran tienoilla,

Ja häijy henki ulvoi ilossansa,

Virralla nähden parhaan tavaransa.

Mä seisoin, kankeana kauhusta

Yön hirmuin tähden, virran reunalla:

Mä mielin saada tietää, mistä asti

Tuo virta alkaa. Tutkin tarkimmasti.

Sen lähteitä näin kaikkiallakin.

Ne kiiluvat kuin silmät petturin:

Ne krouvit on; ne turmeluksen tuovat;

Vaan lait ja tavat niille suojaa suovat.

Ne auki ovat päivin, öisinkin,

Ne kiusaukset keksii tuhansin;

Rikosten, himon syötit ovat vielä

Paheisin vaipunehet naiset siellä.

Näin nuorukaisen kauniin, kukkivan,

Äitinsä rukousten seuraaman;

Ens' kertaa virran juoksua hän nouti

Ja siltä retkellään nyt kotiin souti.

Vaan kohta on hän siellä uudestaan,

"Kokenut" veikko hänen seurassaan,

Ei mikään enää pidättää voi heitä,

Siveyden vie he, kylvää kyyneleitä.

Ja pian näin mä vaimon vaalean,

Rikosten, viinan, vilpin marttiiran,

Hän hervotonna istui surussansa

Ja lapsi riutuneena rinnoillansa.

Jääkylmä oli hänen kotonsa,

Ei siellä rakkautta, riemua;

Ne vienyt oli virta tykkänänsä,

Ja nyt hän istui yössä yksinänsä.

Sen näin, ja myöskin olen nähnyt sen.

Ah, seuraa nyt jo ääntä sydämen!

Vaan jos sen lakkaamaan saat kuulumasta,

Niin toki näihin kysymyksiin vastaa:

Sä kristikunta, mistä kerskailet?

Näet virtaan vaipuvan sä tuhannet.

Mit' olet tehnyt niitä auttaaksesi,

Jotk' upottaa tuon kuolon virran vesi?

Teeskentelijä! Krouvin häpeät

Tuhanten markkain verhoin peittelet,

Ja sitte vaadit vaatimalla aivan

Kuin ansiosta palkaksesi taivaan.

Ei, veljet, tukitaan se virta vaan,

Niin ettei siihen kenkään hukkuiskaan!

Kykynsä mukaan jos vain kukin koittaa,

Niin varmaan voidaan tarkoitus se voittaa.

Juovutusjuoma.

Miljoonien kyynelvirtain juoma!

Hulluus, monet murhat, kurjuudet,

Haavat sydänten on sinun tuomas,

Tulvaas hautaat jalot hyvyydet.

Muut ei suutu sua kiittämässä,

Mut ei siihen mieltä mulla taas.

Laulun pienen multakin saat tässä,

Vaan ei kiittele se kunniaas.

Kauanko, sä kirouksen uoma

Laaja, laitais yli tulvailet?

Hävittäväs etkö itse huomaa

Enemmän kuin sodat veriset?

Muistellaanko sua kerran kammoin

Entisenä synnin tulvana,

Joka aivan pitkän ajan ammoin

Ympäristölleen toi kuoloa?

Vaan sä syytön olet. Syytä eipä

Myrkyn ole, jos se kuolettaa.

Syy on hullun, jonka ostaa leipää

Pitäisi, mut myrkky himoittaa;

Järkeen, Luojan lahjaan, harmissansa

Sulle vannoo uskollisuuden

Hän, sun pitäin liittolaisenansa,

Hyvät avut kuolettaaksehen.

Niinkö tulee runsas riista käyttää,

Jota joskus pelto meille tuo,

Niinkö kiitollinen mieli näyttää

Kohtaan Herraa, joka viljaa suo?

Varokaamme vihan vitsausta,

Ett'ei sitä saisi kansa, maa,

Kun se omin käsin kirousta

Vuodentulostansa valmistaa!

Miehet, vaimot, lapset! taistoon vastaan

Pahempaa kuin tulipaloa!

Ei se polta hyvää ainoastaan

Maallista: se jäytää sielua.

Tyranni ei sorra pahemmasti,

Mikään valta niin ei veroita.

Sotahan siis kaikki urhoisasti

Puolustamaan tosivapautta!

Paula.

Kovin juoppoa kurjaa naurettihin,

Hänen horjuvan heikkouttaan.

Sitä hoippuvan käyntiä ilkuttihin,

Hänen ryysyistä vaatetustaan.

Käsi hälle ei turvaksi oijettukaan,

Varotus oli — kuulumaton…

Toki mies, enin langennutkin, tosiaan

Lähimmäisemme, veljemme on.

Siten sulhonsa jos näkis neito, ei suin

Noin nauravin katsahtais;

Hymy vaimolta sulis, jos miehensä, kuin

Tuon juopon, hän kohdata sais;

Rikas mies, joka käy ohi halveksien,

Sekä rouva, mi kääntyvi pois.

Mitä miettis he, poikansa hoipertaen

Kova onni jos vastahan tois?

Ei he naura, jos paulan he muistavat sen,

Joka kaikkia varten on vaan,

Johon paulaan, hurjahan pyydyksehen.

Menettää moni rakkahintaan:

Sepä neidonkin sulhasen linnahan vie,

Pois puolison vaimolta saa;

Isän, äidinkin katkera on elon tie,

Pojan pois se synti langettaa.

Älä naura sä langenneita, mut suo

Apus raittiusrientohon myös!

Ota vaari ja huomaa: taistelu tuo

Se on turvaksi rauhas ja työs;

Olemassa kun paula on, onnelles

Vain on uhkana, vaarana se;

Sehän tielle on pantu sun rakkahintes:

Hekin voi pian langeta, he!

Mene langenneit' ylös oijentamaan

Käsin rakkahin, armahtavin,

Mene paulasta nuoria varoittamaan,

Ett'ei kaatuis he, kuolisikin.

Käy kanssamme paula se poistamahan!

Joka hetkinen kallista on:

Tuhannethan syöksyvät sortumahan

Joka päivä, kun paula viel' on!

Pappi ja Belzebub.

Eräs raittiuspuhuja kulki, ja niin

Hän kaukaiseen tuli kaupunkiin.

Myös siellä hän pyydettiin puhumaan.

"No, kyllä, jos huoneen hankitte vaan."

Papin K:n luo käytiin: "Saataisko kirkko?"

"Ei Herran huonetta", pastori virkkoo.

"Ei kirkkoa moisiin haaveihin saa,

Sen rauhassa olla te antakaa!"

Mut mielensä myöntyvän mieli hän näyttää

Ja kirkkoa kuitenkin soi tähän käyttää,

Vaan virkkoi: "On väärin, kun maallikot saa

Noin Herran temppelin saastuttaa."

Esitelmää kuuntelemaan tuli hän

Kuin naurun aihetta etsimähän.

Mut puhuja mietti: "Sun mielisin voittaa,

Siks tuntohos piston tahtoisin koittaa.

Satu sattuva onkin jo mielessäin."

Hän vait on, mut kohta hän kertoo näin:

On Belzebub valtias kuoleman maan,

Hän hengin riettahin siellä on vaan.

He kaikilta suunnilta herransa luokse

Useasti viestejä viemähän juoksee,

Kuink' ihmiset syntiin he eksyttää,

Ja siitäpä Belzebub heit' ylistää.

Maan päällä on muutamat hengistä vielä;

He vahtivat ihmisten toimia siellä;

Jos niistä on jotakin mainittavaa.

Niin Belzebub heiltä sen tiedoksi saa. —

Kun hiljaa kaikk' oli, huudetahan:

"Käy, Belzebub, ruoholle katsomahan!

Niin vaarallinen on seura nyt saatu

Maan päälle; jos vain menestys sen on taattu,

Niin pakanat tietää Luojansa saa,

Ja meistäpä luopuu jok'ainoa maa."

Ket kaivostöit' yhä toimittavat,

Ne ruoholle käymistä mainitsevat.

Pimeässäpä siellä he toimiessansa

Ylös ruoholle lähtivät halustansa.

Myös Belzebub ruoholle riensi, ja hän

Hyvin kaikk' olevan näki. Mielissähän

Hän kertoi: "Mä näin soman lähetyslaivan

Sen kannella ihmiset hartahat aivan

Rukoili ja veisasi… Ah, vapisin.

Vaan kannen alle mä katsahin:

Hei riemua suurta! Kas, miltä se näyttää?

Sisältä, kas, laiva on aikomus täyttää

Liköörein, viinain, konjakein!

Tuo kaikki on, tuumin mä, hyödyksein.

Pakanoille kun moinen lasti on tullut,

Pian kyllä he on ihan raiviot, hullut.

Pelkäänkö mä moisia seuroja, hei!

Ne ei vahingoks ole mullen, ei!" —

Kun Belzebub lakkasi, niin kajahtaa

Koko Tuonela huudosta: "Hih, hurraa!"

"Käy Belzebub ruoholle!" kuuluvi taas

"Jo kohta nyt vallatahan sinun maas!

Taas toinen seura nyt syntynyt on,

Mi Raamatun vie jokaisen kotohon."

Sai huuto se ruoholle Belzebubin,

Oli kiire; mut kohta hän palasikin.

Uljaasti hän kertoi matkasta vaan:

"Ei liike tuo mua kammotakkaan;

Näin neidin nöyrän ja hurskahan

Huoneesta toisehen kulkevan,

Rakkautta ja armoa julistavan

Ja sitte piplian lahjoittavan.

Mut tuskin on poistunut neitinen tää,

Kun portista nainen tirkistää;

Se piplian oitis pantiksi vie,

Ja sitten suora on krouvihin tie". —

Rumat henget sen kuultua riemuitsevat

Seuralle onnea toivottavat.

Taas kolkutus, huutokin: "Belzebub, hoi!

Käy ruoholle, valtas nyt loppua voi,

Kun raittiusseurat nyt ilmestyvät,

Ja sitte on ihmiset siivot ja hyvät."

Hän käy, vaan kohta hän taas palajaa

Ja lausuvi: "Nauraa noille nyt saa:

Kohtuudenseurapa oivalta näyttää;

Poltettua juomaa se ei suo käyttää.

Mut mallasjuomia, viinejä saa

Juodakseen, jos kuka vain haluaa." —

Hän täyttää maljakon suurimman

Ja maljan juo ihan pohjahan.

Onneksi kohtuudenseuran sen

Kilistää rumat hengetkin ilvehtien.

Ovi kuoleman valtion taas tärisee

Sitä kun kovin taas joku jyskyttelee.

Puri hammasta Belzebub, käy sitä kohti,

Kysyen: "Ken taas mua peljättää tohtii?"

Mut henki se vastaa murheissaan:

"Käy Belzebub, linnastas heti vaan,

Jos et nyt riennä, sä häviät sitten;

Nyt syntynyt seura on — ehdottomitten,

Väkijuomat he hylkää kerrassaan,

He ei juo mallasjuomiakaan."

Nyt Belzebub lensikin pelästyen,

Vaan hän heti taas palas nauraen.

"Häly puol' olis ollut puoliksi ratki;

Tosin ehdottomat kovin taistelevatki,

Vaan kun ei oppineit' ole he,

Ei kansaan äkkiä vaikuta se,

Ja sivistyneet ei niiks voi tulla,

Kun taistelemass' eduksein on mulla

Koko joukko pieniä, suuriakin

Opin arvon saaneita miehiäkin,

Monet tohtorit mulla on puolellain

Ja pastori K. hyvä tuttavain." —

Ja puhuja pappihin tirkistää nyt,

Kuin kysyis: "Häll' avuksi myöskin tekö jäänyt?"

Ylös pastori K. nyt syöksähtää

Ja lausuu: "Belzebub, hyvästi jää!

Niin, hänestä luopumahan en estä

Ketäkään nyt, käteni mielin mä pestä;

Esimerkin, min annoin, huomaan nyt,

Kun näin sen olette näyttänyt."

Kukin tästäkin oppia ottakohon:

Jätä Belzebub — ollos ehdoton!

IV. LISÄSUOMENNOKSIA.

Jos vain minä muuttaa saisin.

Oih, kuin sopimattomaksi

Ihmislapsi luotu on:

Neljän jalan sijaan kaksi;

Noin on käydä mahdoton.

Vanteet vahvat vaatis maha

Ynnä tinakerroksen,

Jott'ei juomat oivat pahaa

Tekis koko laitoksen.

Suunkin pieleen tarvittaisi

Suppilo niin sievä, niin,

Josta juomat juosta saisi

Päivin, öinkin sisuksiin.

Nenä — tuo on tosi sana —

Toisin olla tulis sen:

Tulis saada kansi, hana,

Lukko kanssa avaimen.

Torven kallon korkein töyry

Sietäis edes pienenkin,

Jotta pääsis juomain höyry,

Ulkoisihin pilvihin.

Muutokset nuo tarvittaisiin,

Sitte syntyis ihminen.

Jos vain minä muuttaa saisin,

Kyllä muuttaisinkin sen.

Valtiopäivämiehillemme.

Tuo mielet julki sä valtiaalle,

Tuo julki, mikä on tarvis maalle,

Ja mitä kansasi halajaa!

Tuo julki miettehet sydämestä!

Imarrus, juonet ei sua saa estää.

Rakasta totta ja oikeaa.

Sä kumppaneillesi kerro siellä,

Ett' yhteiskunnass' on vaaraa vielä,

Vaikk' onkin rauha nyt ulkoinen.

Vaan rauha on kuni linnan vangin

Tai sen, mi suuss' on jo kuolemankin,

Ja aika aivan on murheinen.

Ah, synti maatamme häviitääpi,

Ja kahleet juoppous kiinnittääpi

"Vapaiden" miehien käsihin.

Ja perhe kulkevi kruunun sarkaa.

Parempi neekeriorja parka

Kuin vaimo, lapsetkin juomarin.

Pois, viinaherra, jo polttamasta!

Sä omaatuntoas älä lastaa!

Sä poltat kansasi ytimen.

Teostas kurja on voitto sulle;

Vaan heräämähän jo kansa tullee,

Kuumeesta kohmelon selviten.

Jos viinan virta saa vielä juosta,

Niin kaikki hyvä jo haihtuu tuosta,

Kirous vain osanamme on.

Siis, edustaja, nyt aikanansa

Tuo rutto poistaos! muutoin kansa

Saa osalleen ihan turmion.

Sä turhuus tullaa ja paheet poista!

Elatuskeinoja auta, joista

Kansamme saa elintarpehet.

Teollisuus sekä kauppa nosta,

Rikokset ansion mukaan kosta:

Ne ansaitsee lujat sitehet.

Ei ainoastansa varkaat pienet,

Vaan "herrat", jotka on paljon vieneet,

Myös rangaiskoon sama laki maan.

Esimies kun uskollinen on vainen,

Niin myöskään ei riko alammainen:

Kulkeehan vaunut kuin johdetaan.

Harrastus ylevän miehen onkin

Lastensa hyöty ja puolisonkin

Ja kansaa varjella vaaroistaan.

Pyrintö meillä on onni maamme;

Viisaasti tuota me turvatkaamme!

Suojelkoon Jumala Suomenmaata!

Suomen äideille.

Äiti, Sylissäsi hoidat toivoa sä isänmaan.

Kuihtuuko se vaiko valoon puhkeaako kukkimaan?

Vastaa itse! Heikko taimi taipuu kuten taivuttaa.

Ensimmäiset vaikutukset lapsi huuliltasi saa.

Äidit! Teitä kohden katsoo ynnä kysyy isänmaa:

"Juoppoutta vastustamaan apuako teiltä saa?

Myrkkyjuomat lasten hyväks saatatteko jättää pois?

Eikö armaat äidit noita itseltänsä kieltää vois?"

Sanotteko: "Suomalainen ei ol' orja ollutkaan;

Siksi omat kahleet poistaa hänen tulee jaloistaan?"

Lapset lähteen luoko viette katselemaan muotoaan,

Lainehessa lapsen kasvot hymyilevät huomaamaan?

Käskettekö poikienne juomaan siitä juomasta,

Josta Luojan kuva päilyy niinkuin lähteen kalvosta;

Kiellättekö koskemasta lasiin, joka poistaapi

Miehen ihanteen ja kirkkaan sielun peilin särkeepi?

Vihittekö heidät taistoon vastaan pahaa, syntiä?

Niin on viinan puoltajilta miekka pois: he häviää. —

Äidit! Teidän sylissänne miljoonien onni on.

Tahdotteko jättää heille kiitollisen muistelon?

Sulkekaa siis kallis koti siltä korpiviinalta,

Joka myrkkyjuomin saapuu, vieden ruusut poskilta!

Vihkikää jo kehdossansa pienoisenne sotahan,

Vapauden suureen sotaan natsiireina Jumalan!

Minkä puolesta sodimme?

Sun puolestas, orja, me sodimme,

Sun sielusi myyt sinä paheelle,

Mi onnea milloinkaan ei tuo,

Vaan ennenaikaisen haudan luo.

Sua puollamme, äiti ja puoliso,

Kun miehesi petti ja ryösti sun jo.

Sun tuskas ja kyyneles tunnemme me

Ja pelastaa sinut mielimme.

Teit' autamme, itkevät pienoiset,

Kun päivänne niin ovat murheiset,

Kapakassa kun kaikk' isä tuhlaa vaan,

Ilon löytää siellä, on kuin kotonaan.

Teit' autamme, joilla ei viel' olekkaan

Himo polttava ainoa aarre vaan;

Puhtaana mielenne olkohon,

niin ett'ei kuuluisi: "myöhäistä on!"

Isänmaan, kodin puolesta sodimme,

Ihanampaa päivää vartoomme,

Min sätehin poistuu synkeä yö,

Joka leimansa kolkon kaikkihin lyö.

Raittiusväelle.

Sun uljuutes on raudasta,

Aseesi rakkaudesta,

Ja tarkoitukses korkea

On elinorjuudesta

Katalat raukat pelastaa,

Sydämet, mielet irroittaa

Himojen vallan alta.

Rannoilta Ruijan jäätyneen

Sä Toivonniemeen saakka

Kotiinsa kanat eksyneen,

Huojennat huolten taakkaa;

Sä Pohjolassa vapaassa

Ja palmuin maassa kuumassa

Levität lippus laajan.

Sä pyyhit monta kyyneltä,

Mont' autat hukkumasta,

Hädästä päästät äitejä,

Kuolosta monta lasta.

Nuoruuden punaan takaisin

Saa monet kasvot valjutkin

Sun rakkautes voima.

Monelle loit sä uuden maan,

Soit uuden riemun maistaa;

Paennut taivas uudestaan

Taas saapuu, päivä paistaa,

Miss' epätoivolta jo on

Elämä saanut suutelon,

Vihitty kuolemalle.

Käy, joukko uljas, eteenpäin,

Hävitä himoin valta!

Myös etuluuloin tomut näin

Puhdista kaikkialta!

Käy avuksi, kuin ajan puu

Lahonnut sortuu, kukistuu

Pois edistyksen tieltä!

Siis poista piittaamattomuus,

Pilkasta huolimatta!

Kas! Kerran koittaa kevät uus,

Siis sodi sortumatta.

Niin vaivas kukkaan puhkeaa,

Ja tuomionsa kurjuus saa:

Sen nielee hyveen voitto.

Ota minut kokonaan!

Haltuhusi, Herra taivaan,

Ota minut kokonaan,

Penseys ja kylmyys saata

Eloks, tuleks muuttumaan!

Ota sydän kokonansa,

Ett'ei tästä lähtien

Siellä yhtään paikkaa saisi

Maailma ja rakkaus sen!

Ota tahtoni ja muuta

Sinun tahtos mukaan tuo;

Mitäkin jos mua kohtais,

Tahdokseni tahtos suo!

Ota kieli! Nimestäsi

Suo mun laulaa, puhua,

Leväten Sun luonas niinkuin

Lapsi äidin povella!

Ota kädet! Teko niiden

Kelvollinen olkohon

Sulle! vaikka maailmalle

Tuo on kehno, kelvoton.

Ota jalkanikin! Niitä

Tahtos tietä juoksemaan

Opeta ja asioillas

Mieles mukaan kulkemaan!

Ota hetket haihtuvaiset,

Jotka annat armostas!

Niidenkin suo näyttää, että

Olen aina omanas!

Rakkauten' ota! Sua

Rakastamaan opeta,

Kun Sä iki rakkaudella

Hoidat, holhoot minua!

Henken' ota haltuus! Suo sen

Henkes kanssa todistaa,

Että olen perillises,

Joka luonas osan saa.

Tähän asti.

Kun riemumielin muistat, kuinka Herra

On uskollinen ollut sinullen,

Niin lailla Samuelin Mitspan luona

Voit kirjoittaa tuon vanhan lausehen:

"Mua tähän asti auttanut on Herra,

Läsn' ollut, vaikk'en ole huomannut,

Siunannut, miten yksinään Hän siunaa

Ja antamansa kuorman kantanut."

Niin, tähän asti on Hän kanssas ollut,

Vaikk' ain' ei ole nähnyt jälkiään.

Hän tähän asti kolkkoin paikkain halki

On kantanut sun armosylissään

Ja rakastanut sua äidin lailla

Ja kaikki tarpees sulle antanut

Ja kallionkin vettä juosta suonut,

Merenkin halki tiesi raivannut.

Tuo tähän asti uskoville myöskin

Eteenpäin lupauksen kätkeepi:

Kuin tähän asti, niin Hän holhoo vielä,

Hän sama eilen, tänään, ijäti.

Jo paljon olet saanut, mutta eikö

Herralla lienee vielä varoja?

Lieneekö mikään liian suuri Hälle,

Jok' itsens antaa tavaroinensa?

Siis juoskoon Herran hyvyys uusin virroin

Kotiisi, sydämesi sisällen,

Ja suokoon sulle Herra, mitä pyydät,

Ja vielä paljo muuta yli sen,

Siks että kerran jälleen — miten nytkin,

Vaan silloin satamassa autuuden —,

Saat laulaa: "Tähän asti Herra auttoi,

Ylistys, kiitos Herran nimellen!"

OSA II.

Kirj. Juho Hellman

PILARUNOJA.

Kas sitä lajia kaljaa!

Nyt juomme veljenmaljaa. —

Vaan katsos tuota veikkoa,

Se kaatui kuperkeikkoa!

N:o 1.

Möhösen muorin saunamatka.

Möhösen muori uudelleen

Jo huusi saunapiialleen:

"Joudu nyt Kaisa vähän,

Lähdemme kylpemähän!"

Möhönen oli juoppomies,

Myös vaimonsa tuon keinon ties,

Hän viinaa varasteli

Ja salaa nautiskeli.

Nyt Möhönen taas viinaa toi,

Myös muori samaan tapaan joi

Ja tuli humalahan,

Nyt tahtoi vihtomahan.

Valmiiksi tyttö saunan ties',

Sai lyhdyn ja nyt otsa hiess'

Juoppoa johdatteli,

Pystyssä pysytteli.

Näin saunaa kohden koitettiin,

Muorista tyttö piti kiinn',

Hoiteli horjuvaista

Möhösen hempukaista.

Saunahan täten tultuaan,

Nyt akka, kupin saatuaan,

Hän vettä viskaeli,

Löylyä paiskaeli.

Vaan pahoin muori hairahtui,

Hän väärään nurkkaan osaantui,

Heitteli vettä — minne? —

Nurkkahan tyhjään sinne.

Siis kihinää ei ensinkään.

"Noh! — kuinka laita lieneekään?"

Hän heitti toisen erän

Ja kerta kerran perään.

Ääneti seisoi tyttö vaan

Ja pidätteli nauruaan,

Nähdessään mikä vuoksi

Nurkasta ales juoksi.

Jo viimein akka tiuskaisee:

"Kiuas ei lainkaan kihise,

Ei vaikka saavin kaatais,

Täältäkö löyly saatais!?"

"Voi sentään sua pöllöpää!

Mimmoista saunaa nyt on tää? —

Tuossa on naappu — paiskaa!

Löylyä heitä, laiska!"

Vaan tyttö tähän vastas näin:

"Emäntä kulta — nurinpäin

On koko asiamme,

Hukassa humalamme.

Katsokaa! — tyhjä nurkka vaan,

Kiuas on mennyt menojaan,

Voi raukat löylyämme,

Poloiset päiviämme!"

Jo tähysteli akkakin.

"Kas — seinäänkö mä heitinkin?

Peikko on kiukaan vienyt,

Sitä en minä tiennyt."

Hän syrjään astui, hoipersi,

Pelolla sanoi, sopersi:

"Lähdetään kotiin, — täällä

On peikot vallan päällä!"

Vaan tyttö vastaeli näin:

"Katsokaa tänne taaksepäin!

Täällä on joku rymy."

Ja (huulillansa hymy)

Hän heitti vettä vareesen,

Ja höyry huokui huoneesen,

Jo kivet pamahteli

Ja löyly lehotteli.

Nyt akka oli ihmeissään,

Ei huomannut hän virhettään

Vaan kovin kummasteli,

Jo viimein lausueli:

"Sun kanssas täällä olkoon hiis',

Mä löylyllesi annan viis',

Sä koska silmät käännät

Ja nurin kaikki väännät!"

Hän kovin alkoi pelkäämään,

Ja läksi kotiin pötkimään,

Vaan sattui surun seikka:

Hän kaatui kuperkeikkaa.

Pelkonsa tuosta kiihtyi vaan,

Hän nousi, riensi uudestaan,

Vaan kaatui toisen erän

Ja kerta kerran perään.

Vaan tyttö huusi saunastaan:

"Hoi mamma! juoskaa hyvin vaan!

Kovin on kiiru teillä,

Jo peikot kintereillä."

Ja akka pani parastaan,

Hän ähkyi, puhkui kiiruussaan,

Vaan roiskis! — taasen kaatui,

Kurahan kurja maatui.

Katsokaa! — minkä näköinen

Nyt on tuo muori Möhönen,

Kurassa hameet, liina!

Voi sentään sitä viinaa!

Se naisetkin saa hulluiksi,

Saa viisaat toisten nauruksi,

Se väärään viepi uraan

Ja viimein kaataa kuraan.

N:o 2.

Possilan kylmä kylpy.

Anttipossin huvilassa

Onpi olut-tupa.

Siellä ollaan humalassa,

Ai, kun siell' on hupaa!

Sinne lähti Hutikainen,

Vanha juomaratti,

Kanssaan Jussi Jöröläinen

Sekä Renttumatti.

Aisti ei voi ajatella

Sitä suloisuutta,

Jota saivat nautiskella

Joka hetki uutta.

Siinä pullot olvinensa,

Siinä lasit, — kortit!

Tuntui jo kuin aukenisi

Paratiisin portit.

Miehet iki iloissansa

Maistelivat kaljaa,

Jopa rati-riemuissansa

Joivat veljenmaljaa.

Matti soitti, — säkkipeli

Suloisesti kaikui,

Voi kuin hauskaa! — "rakas veli"

Riemulaulut raikui.

Ken ei antais rahojansa

Päästäksensä tähän?

Ken ei joskus iloksensa

Olutta jois vähän? —

* * *

Mutta Jussi Jöröläinen

Kaatui penkin alle, —

Miksi niin? — ja Hutikainen

Vaipui laattialle.

Renttumatti yksinänsä

Ulos tallukoitsi,

"Kinnaspeli" kädessänsä

Mennä hoiperoitsi.

Talvisuoja talon luoksi

Järven oli tehnyt,

Tuota nyt ei (juonnin vuoksi)

Renttumatti nähnyt.

Äkisti hän liukkahalta

Kaatui kylmään veteen,

Pää vaan näkyi pinnan alta,

Tosi tuli eteen.

Sinne meni renttulainen,

Siellä Matti rämää,

Kiroten ja kummastellen:

"Helvettikö tämä?"

Eräs ohikulkevainen

Huusi hälle vielä:

"Lienet Possin saunalainen,

Kylvö siis vaan siellä!

Se on sulle tarpeellista,

Tiedän myöskin varmaan,

Että sait sä Possilasta

Saunaryypyn armaan."

Matti aikoi tulisesti

Saavuttaa tuon miehen,

Mutta liukas pohja esti,

Taas löi Matti siihen.

"Tuhat tulimmaista sentään!"

Märkänä kuin katti,

"Eikö enää auta kenkään?"

Huusi Renttumatti.

Silloin Jussi Jöröläinen

Nousi penkin alta,

Myöskin Heikki Hutikainen

Virkos laattialta.

Nuopa riensi auttamahan

Toveriaan tupaan,

Matti raukkaa ohjaamahan

Juomaseuraan hupaan.

Mutta kävi kamalasti,

Hekin kaatui, — minne?

Samaan lammiin korviin asti,

Jäitten joukkoon sinne.

Siellä herrat mulikoitsi

Toinen toisen päällä,

Kaikki kolme pulikoitsi

Talvisella säällä.

Yksi siellä roiskinalla

Kaatuili ja nousi,

Toinen koitti konttaamalla,

Kolmas käsin sousi.

Kirous ja "hui, ui!" "hui, jee!"

Kuului kaikkialle,

Viimein toki pääsivät he

Taasen "mannermaalle".

Mutta mimmoinen nyt onkaan

Matin "säkkipeli"?

Se kuin paloruisku nyt vaan

Vettä purskueli.

Vaatteistansa vesi valui,

Saappaat sitte? — — Hirmu!

Ne nyt molskottelivat kuin

Pöllön muorin kirnu…

Ken ei antais rahojansa

Päästäksensä tähän?

Ken ei joskus iloksensa

Olutta jois vähän? —

N:o 3.

Toppisen kaljatynnyri.

(Tosi tapaus.)

"Oi Tuomo kulta, älä juo!

Tuot' oltta enää kotiin tuo,

Se kulta vie vaan rahaa,

Ja tuottaa monta pahaa."

Noin lausui eukko Toppinen,

Rakkaalle Tuomo pojalleen

Ja koetti häntä kääntää,

Pahasta poijes vääntää.

Vaan Tuomo tähän vastas näin:

"Ei mamma kulta, se käy päin,

Tuo olut, tehtaan tuoma,

On kaikkein lempijuoma."

"Olkoonpa!" vastas eukko vaan,

"Se jätetään nyt kokonaan,

Miks tahdot olutmaljaa,

Kun mull' on hyvää kaljaa?"

Vaan tuost' ol' Tuomo vihoissaan,

Hän mietiskeli yhä vaan

Tuot' tynnyriä tuolla

Kellarin nurkkapuolla.

Jo muisti mutkan: "Teenpä niin."

Hän hiljaa hiipi kellariin,

Ja virtana kuin vuoksi

Nyt kalja maahan juoksi.

Tuon työnsä tyhmän tehtyään,

Hän haki, huusi äitiään:

"Tuokaa nyt mamma kaljaa!

Jo jääköön 'olutmalja'."

Nyt oli eukko mielissään

Hän riensi tuoppi kädessään,

Ja väänsi iloissansa

Tynnyrinuppiansa.

Vaan "herran pojat!" huusi hän,

Ja yhtehen löi käsiään:

"Tää onpi ihme suuri!

Tynnyri tyhjä juuri!"

"No oltta! ärjyi Tuomo vaan,

Koska ei kaljaa olekkaan!

Siis täytyy oltta tuoda,

Pitäähän jotain juoda."

Näin teki Tuomo Toppinen,

Saadakseen oltta, poloinen,

Vaan palkakseen hän vainen

Sai juopporentun maineen.

Se, ken on hyväoppinen,

Ei tee kuin Tuomo Toppinen,

Vaan opin ottaa tästä

Toppisen elämästä.

N:o 4.

Miten räätäli paransi tautia.

(Tosi tapaus.)

"Ai, ai, kun päätä porottaa,

Mua lentsu-tauti kolottaa",

Voivotti Matti Mäntynen,

Valitti tuota langolleen.

Lankonsa tuohon vastas' vaan:

"Käy meille vähän troppaamaan,

Viinaakin mulla vähän ois,

Se taudin kyllä ajaa pois."

Lankonsa luona oltuaan

Ja viidet "punssit" juotuaan,

Hän kotiin lähti koittamaan

Taas takkiansa neulomaan.

Vaan miten nyt lie ollutkaan,

Kun työ ei käynyt ollenkaan,

Lanka löi solmun etehen,

Ja neula pisti kätehen.

"Tuo tauti häijy kiusaa vaan,

Troppia lisää tarvitaan",

Tiuskaisi ukko äreissään,

Ja heitti sakset kädestään.

Hän viinaa lähti hakemaan,

Ja onnistuikin toimessaan.

Hän pois nyt ajoi tautia,

Siis paljon täytyi nauttia.

Ehtoolla kotiin tultuaan

Hän horjui, hak' vaimoaan,

Vaan kun ei tuota löytänyt,

Hän laattialle laski nyt.

Hän siinä suri surujaan

Ja itkeskeli iloaan,

Kun tauti kovin kolotti,

Vaan viina mielen iloitti.

Ah! kova oli ottelu,

Viinan ja taudin taistelu,

Hermoja tauti heikonsi,

Vaan viina voimat enensi.

Kun niin hän siinä käänteli,

Itseään maassa väänteli,

Hän kovin kolhas silmänsä,

Terävään puuhun pimeissä.

Nyt naurettava alkoi työ:

"Ken paholainen mua lyö",

Ärjäsi ukko unissaan

Ja hyppäs' pystyyn vihoissaan.

Hän luuli jonkun lyöneen sen,

Siis raivosi hän kiroten,

Sai karmituolin käteensä,

Ja alkoi lyödä eteensä.

Voi merkillistä myllyä,

Mestari huusi hyllyä,

Ja minne tuoli sattuikaan,

Kaikk' kolhi pirstaleiksi vaan.

Selkäänsä sai nyt muorikin,

Kunnekka itse tuolikin

Pirstoiksi särkyi kädessään,

Ja kappaleet vaan edessään.

* * *

Kuunvalo oli himmeä,

Huoneessa puolipimeä,

Kuitenkin siinä näkyi nyt,

Mitä hän oli kyhännyt:

Sekaisin puurot, perunat,

Sallatit, sillit, silakat,

Ei mitään enää "koosia",

Voi surullista "soosia".

Hän haki joka nurkan nyt,

Vaan ketään kun ei löytänyt,

Jo alkoi ukko pelkäämään

Ja piti pakoon pötkimän.

Vaan ovi kun ei auennut,

Sen vaimo oli lukinnut,

Niin kauhu kiihtyi yhä vaan,

Ja äijä alkoi huutamaan:

"Voi voi! — miss' olla mahdankaan!

Mä pelkään! tulkaa auttamaan!

Voi! missä vaimonikin lie!

Mun pahat henget varmaan vie."

Vaan vaimo pysyi lymyssään,

Ja oppipoika ihmeissään

Tirkisti salaa nurkastaan:

"Mikä nyt enää riivaakaan?"

Kun apua ei tullutkaan,

Ei auentunut ovikaan,

Hän permantoon taas rojahti,

Ja siihen sitte nukahti.

* * *

Kun aamu armas valkeni,

Ja räätäli taas selkeni,

Ai, ai, kun päätä porotti,

Nyt joka jäsen kolotti.

"Jos saisin tohtorin nyt vaan,"

Huokaili ukko huolissaan,

Hän raukka pohti, punotti,

Ähkyili, yski, hengotti.

"Hui hai! juo viinaa hyvin vain,"

Vastasi vaimo vihoissaan,

"Juo viinaa! — Ota troppia!

Saa muutkin lääkeoppia."

"Aiaih! kun kovin kolottaa,

Se joka paikkaa porottaa,"

Ruikutti mestar' Mäntynen.

Ah! aika oli suruinen.

N:o 5.

Käynti Hölmölässä, eli juoppomiehen koti.

Kerran tuolla Hölmölässä

Kuljin Kurakoskeen päin,

Olin siellä Pöllölässä,

Kerron mitä siellä näin.

Huoneet ovat kaikkialla

Risat, rasat, riutuneet,

Hirsiä on kartanolla

Mutta siihen mädänneet.

Lähellä on Hölmöjoki,

Siinä kuohuu koskikin,

Mutta mustat on kun noki

Penkit, punkat, pöydätkin.

Kirjoja mull' oli. Niitä

Tarjosin mä heillekin:

Mutta Pöllön muori siitä

Sanoi: "Mitä … meillekin!"

"Meill' on niitä liiaksikin,

On vaikk' antaa sullekin;

Yks' on tuolla kaapissakin,

Missä kaikki lieneekin?

"Toimeen tulen ilman noita,

Olen talon pitänyt,

Ilman herrain höpinöitä

Olen täksi elänyt."

* * *

Pöllö tuli markkinoilta.

Kuinka hänen laitans on?

Tulee tallustellen noilta,

Horjuu ja on lakiton.

"Huonon reisun tuo taas teki"

(Alkoi akka taasenkin)

"Poiss' on hevonen ja reki,

Poissa varmaan rahatkin.

"Kädet kohmettuneet jäässä,

Missä lienee lakkikin? —

Mutta värkkiä on päässä,

Povessa on pullokin."

"Tulkoon tänne vaikka viisi!"

(Alkoi äijä vääntämään)

Tulkoon vaikka itse hiisi!

Nyt en pelkää ketäkään.

"Täss' on, pojat, Pöllön ukko,

Hölmölässä viisain mies,

Vaan tuo ämmä, riikinkukko,

Seiliin kelpais kukaties.

"Malja! meidän markkinoilta;

Näetkö, mull' on viinaakin!

Ämmäkös vaan ryypyn ottaa?

Liitte, liitte mullekin."

Seikoissa nyt seuraavissa

Sanat eivät riitä, ei:

Akka niinkuin villikissa

Ukkoparan pullon vei.

Itkenkö mä vaiko nauran

Pöllöparkaa? Juuri kuin

Piti tuloryyppy saaman,

Jäikin äijä tyhjin suin.

Mutta leukanalkutukset

Alkoi tuosta tulvailla,

Sitte korvain kalkutukset,

Tappelua, tohinaa.

Pöllö potki, pytyt kieri,

Pulloaan ei saanut vaan,

Vakaa vaimo, vankka muori,

Säilytteli saalistaan.

Viimein äijä harmissansa

Kojuhunsa koikahti

Luki kostosanoansa,

Siihen sitte nukahti.

* * *

Mutta mummo kuultuansa

Ukon kovin kuorsaavan,

Läksi hänkin puolestansa

Herkkuunsa hakemaan.

Pian löysi, haisti, maisti,

Virvoitteli voimia,

Pian virtas akan aisti;

Tuopa tuotti toimia:

Pullon pisti povehensa,

Alkoi voita kirnuta,

Rynkytteli riemuissansa,

mutta, — voipa hirmua!

Pullo putos povestansa,

Loiskis! — kirnuun luikahti,

Sinne meni menoansa,

Alle piimän puikahti.

Muija haki hartahasti

Pudonnutta pulloaan,

Käsin olkapäähän asti

Kouraeli kirnuaan.

"Eipä mennyt rikki sentään,"

Huusi iloisesti vain.

"Kyllä sulle paikan näytän,

Kosk' et pysy povessain."

Maistoi kerran, kohta toisen,

Pulputteli pullostaan,

Pisti pian pullon moisen

Poskehensa kerrassaan.

Nytpä kuohui kirnu kurja,

Koskena se kohisi,

Muori mänttäsi kuin hurja.

Vaahdoten voi sohisi.

Viimein viina voiton voitti,

Akka kaatui, keikahti,

Tarttui kirnuun, ylös koitti,

Siihen sekin luikahti.

Siihen Pöllön muori kaatui,

Siihen piimät pirisi,

Siihen voi ja maito maatui,

Kirnu kieri kolisi.

Päivä päättyi, kirnumiset,

Kaikki oli levossa,

Ainoasti kuorsaamiset

Kuului Pöllön talossa.

Permannolla piimän päällä

Vankka vaimo kuorsaili,

Ukko sängyssänsä siellä

Vaimoansa vastaili.

N:o 6.

Teeliemikö vai viina?

(Kaikuja Sampolasta.)

Kas Sampolassa tuolla

On hauskaa joka puolla,

Liikettä, helua:

Kun Sampo käypi, kyhää,

Ja kultaa karttuu yhä,

Oi, siell' on iloa!

Vaan katso! — kaikkialla

Puhutaan nauramalla

Tuot' seikkaa Sammossa:

Ei kahvia sais juoda,

Ei edes teetä suoda

Raittiustalossa.

Ah! miten monet kerrat

Nuo Sampolankin herrat,

Järjestys-miehetkin,

Vapaasti ovat juoneet

Ja rahvaallekin suoneet

Olutta, viinaakin!

Ja siitä syystä juuri

On rauhattomuus suuri

Maanteillä, majoilla,

Tohinat tappelukset,

Pahimmat puukotukset

Kaduilla, kujilla.

He kuitenkaan ei vielä

Näy käsittäneen siellä,

Kumpainen päihdyttää:

Teeliemikö vai viina —

Kas sepä päätä piinaa

Ja mielet jännittää.

Vaan viimein luuli, tiesi

Arvoisa herrasmiesi,

Mi saattaa humalaan:

Kas: "Tee ja kahvi kulta,

Ne käskyn saavat multa

Marssia manalaan."

Niin sanoi hän ja läksi

Nyt käymään edemmäksi

Raittiusjuhlahan,

Siell' lausui tuttaville,

Isänmaan ystäville:

"Hoi pojat, kuulkaahan!

"Teen tiettäväksi teille,

Mi parahin on meille,

Mi viepi voittohon:

En muuta näette pyydä,

Vaan: Teetä ei saa myydä,

Se tuottaa turmion.

"Ja kun on pääsy vapaa,

Niin, näyttäkääs, sillä tapaa

Saa kansaa enemmän.

Kunniavierahaksi

Myös poliisia kaksi

Mä tänne lähetän."

Vaan nytpä alkoi tuosta

Väkeä juhlaan juosta,

Nuoriso, vanhatkin,

Kun pääsy oli vapaa,

Antoivat tuolla tapaa

Runsahat lahjatkin.

Ja teetä juotiin kilvan,

Kun sitä saatiin ilman,

Kas hauskaa iltamaa!

Kun Hosianna kaikui,

Ja laulu reipas raikui,

Ai, miten ihanaa!

Kuusoset, koristukset,

Ja monet valaistukset

Myös mielet virkisti,

Lausunnot, keskustelut,

Vilkkahat seurustelut

Sydämmet yhdisti.

Noin osaa ottavasti,

Todella viisahasti

Vaikutti herrasmies.

Eduksi isänmaalle,

Raittius-asialle

Työskeli kukaties.

Ken uskoisi niin pahaa,

Ettei hän soisi rahaa

Raittius-juhlihin,

Kun estää juoppoutta,

Edistää siivoutta

Jo vaatii virkakin!

N:o 7.

Lehmä viinapoliisina.

(Tosi Tapaus Laukaassa.)

"Hoi, Heikki! hutki hyvin vaan,

Lyö kovaa vaan selkään!

Kun aikalailla kuljetaan,

Niin nimismies ei huomaakaan,

Mä tuota julmaa pelkään

Hoi! — hevosta vaan selkään!"

Noin lausui aivan innoissaan

Tuo viisas Laukaan Jussi.

Hän piiloon pyrki talon taa

Lekkeri suuri rattaillaan

Ja joku pieni pussi.

Hoi, hutki! — huusi Jussi.

Vaan kirous! — kas kuitenkin!

Mitenkä päättyi retki! —

Etehen lehmä astuikin,

Hevonen kumoon, kärrytkin!

Kamala oli hetki.

Tuo Jussin viinaretki.

Ojahan heitti lekkerin,

Ojassa Heikki, Jussi!

Ojassa kunnon kimokin

Ja sokuri ja kahvikin,

Ja palasina pussi!

Voih!! — voivotteli Jussi.

Nyt akkunastaan nimismies

Jo huomasi tuon ryhmän

Ja kävi katsomaan: "kenties

Juoppo tai muuten hullu mies."

Hän talteen otti tyhmän,

Korjasi koko ryhmän.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK RAITTIUTTA RUNOISSA I-II: RAITTIUSKOKOUKSISSA LAUSUTTAVAKSI JA KOTONA LUETTAVAKSI ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

RAITTIUTTA RUNOISSA I-II

SISÄLTÖ:

OSA I.

I. ALKUPERÄISIÄ.

I.

II.

III.

II. MUKAILUJA.

III. SUOMENNOKSIA.

IV. LISÄSUOMENNOKSIA.

OSA II.

PILARUNOJA.

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE