Ensimmäinen rakkaus: Komedia yhdessä näytöksessä
Date: 2014-10-03T00:00:00+00:00
Keywords: Comedy plays; Man-woman relationships -- Drama; Impostors and imposture -- Drama; French drama -- Translations into Finnish

The Project Gutenberg eBook of Ensimmäinen rakkaus: Komedia yhdessä näytöksessä

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Ensimmäinen rakkaus: Komedia yhdessä näytöksessä

Author: Eugène Scribe

Translator: Kaarlo Slöör

Release date: October 3, 2014 [eBook #47029]
Most recently updated: October 24, 2024

Language: Finnish

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/47029

Credits: E-text prepared by Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK ENSIMMÄINEN RAKKAUS: KOMEDIA YHDESSÄ NÄYTÖKSESSÄ ***

ENSIMƒINEN RAKKAUS

Komedia yhdess‰ n‰ytˆksess‰

Kirj.

SCRIBE

Ranskan-kielisest‰ mukaillut Kaarlo Santala

Helsingiss‰, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapainossa, 1861.

Painoluvan antanut: L. Heimb¸rger — G.F. Aminoff.

JƒSENET:

Morli, herra. Emeli, tytt‰rens‰. Kaarlo, Emelin orpana. Ahola, herra. Pekko, lakeja.

Ensim‰inen kohtaus.

Emeli. Morli.

Morli. No, mut sano minulle: mik‰ sinua vaivaa? mik‰ huolettaa? miksik‰ eilisest‰ asti olet niin nulomainen?

Emeli. Emp‰ tied‰ itsek‰‰n, is‰iseni; kaikki minua inhottaa, mik‰‰n ei ole mieleksi minulle.

Morli. Lienee sitte t‰m‰ ensim‰ist‰ kertaa el‰m‰ss‰si; sill‰ kaikki noudattavat t‰ss‰ sinun mielt‰si, alkaen minusta.

Emeli. Hyvin olette hyv‰, is‰ni! varsin minusta huolta pid‰tte!

Morli. Mit‰s siit‰! Vaan leskimiehen‰ el‰in ja ellen niinkuin olenki maamme ensim‰isi‰ ruukinis‰nti‰, joll' on kymmentuhansia vuotuista tuloa ja yksi ainokainen tyt‰r vaan, sano, mihink‰s luulet n‰it‰ rahoja panevani? Muistahan toki, minulla muuta maailmassa ei olevan lemmitt‰v‰n‰ kuin sinua. Usein olen miettinyt itsekseni, miten mieleist‰ tuo olisi jos sun naisivat t‰nne likitienohille. Kai se kulta, jonka tyˆll‰ ja vaivalla ker‰sin, saisi v‰vyni eli pikemmin, saisit sin‰. Miehen rinnalla, joka lemmell‰ sinua suosittelee, tahdon enent‰‰ hyv‰n tekojani ja antaa sinulle alttiiksi mit‰ suinkin minulla on. Sill‰ is‰, n‰et, kokoaa varoja vaan lapselle niit‰ antaaksensa. — Vaan kuules! min‰ olen jo tarjonnut sinulle toistakymment‰ sulhaista; mutta t‰n‰p‰n‰, muista se, en salli enemp‰‰ leikitelt‰v‰n, vaan sin‰ olet hyv‰ ja otat tunnollisesti vastaan h‰nt‰, jota nyt odotamme tulevaksi.

Emeli. Kuinka! Tuota herra Aholaa, josta eilen minulle puhuitte? Kuulkaa, is‰ni! Jos tahdotte totuuden tiet‰‰, niin se, juuri se seikka on saattanut minun n‰in nuloksi ja alakuloiseksi; enk‰ ymm‰rr‰, miksik‰ h‰nt‰ enemm‰n kuin muitakaan minulle tarjoatte?

Morli. Kosk' et muista ole huolinut.

Emeli. Ei siin‰ kylliksi syyt‰.

Morli. Ompa niinkin, tytt‰reni. Se on yksi syy, ja jos parempia haluat, niin kuule: Kolmekymment‰ vuotta sitte tulin min‰ t‰h‰n maahan; minulla ei ollut mit‰‰n, ei yst‰vi‰, ei varoja; herra Ahola, t‰m‰n is‰, otti minun turviinsa, suositteli minua, lainasi rahoja ja oli siis ensim‰inen syy minun onneheni. Nyt tahdon pojalle palkita is‰n hyvyytt‰ minua kohtaan ja siin‰ asiassa luotan sinuun. Kauvan on minun taloni ollut velkainen h‰nelle, nyt kun annan tytt‰reni, jopa taitanee h‰n joutua minun velkamiehekseni. Muutoin, t‰m‰ poika, jonka olen m‰‰r‰nnyt sinulle, kuuluu olevan kaunis ja ‰lyk‰s nuorimies, joka on vuosikausia matkustellut ulkomailla oppiansa enent‰m‰ss‰ ja nyt palajaa kotia naidaksensa. N‰m‰ syyt, tyttˆseni, suostuttivat minun h‰nen kosiotuumiinsa. No, mit‰s siihen sanot?

Emeli. Ei mit‰‰n. Kaikesta, mink‰ olen kuullut, olisin valmis mielell‰niki h‰nelle menem‰‰n, jos sen voisin. Vaan min‰ olen itselleni velkap‰‰ antamaan kielt‰v‰n vastauksen.

Morli. Itsellesi velkap‰‰… Ja mik‰ sinua velvottaa?

Emeli. Entiset lupaukset, valani vakaiset.

Morli. Mit‰s kummia kuulenkaan! Kuinka, tytt‰reni, ilman minun luvattani!

Emeli. Ei is‰iseni, ei suinkaan ilman teid‰n luvattanne. Jos lupaatte olla nuhtelematta ettek‰ est‰ mielt‰ni noutamasta, niin selit‰n teille kaikki.

Morli. Sanokaas, ken tuota olisi voinut uskoa. Kuudentoista vuotias tyttˆnen, jok' ei koskaan ole luopunut minusta, jok' ei n‰e ket‰‰n! — sano sanottavasi.

Emeli. Sen tied‰tte, ett‰ minua kasvatti t‰ss‰ luonanne vanha t‰tini
Saara.

Morli. Sisko-vainajani, t‰m‰ sive‰ ja kelpo tyttˆ, jonka ainoa virhe oli se, ett‰ p‰iv‰ss‰ luki romanin l‰pi, vaikkapa viisi-niteisenki.

Emeli. Niist‰ juuri h‰n opetti minua lukemaan ja minulla oli silloin uskollisna kumppalina Kaarlo serkkuni, joka kˆyh‰ksi orvoksi j‰‰nyt otettiin tielt‰ holhottavaksi.

Morli. Se hyv‰, ent‰ sitte?

Emeli. Sitte! Vaikka h‰n oli minua vanhempi, vietimme toki p‰iv‰kaudet yhdess‰, n‰imme yh‰ti toinen toistamme, oli oppi-aineet sek‰ leikitkin samat meill‰; min‰ kutsuin h‰nt‰ veikoksi, h‰n minua siskoksensa aina siit‰ p‰iv‰st‰ kun Saara-t‰ti jutteli meille Paul ja Virginia tarinan; min‰ olin muka Virginia ja h‰n Paul olevinaan. Ja loppu-p‰‰tˆs oli se, ett‰ rakastuimme innollisesti toinen toisehemme ja vannoimme valat vakaiset ikuisesti pysy‰ksemme uskollisina toisillemme.

Morli. Heit‰ jo ne serkukset siksens‰. Ja min‰, joka niin olin varova olevinani! No hyv‰, tytt‰reni!

Emeli. Er‰‰n‰ p‰iv‰n‰ l‰ksi h‰n meilt‰ poikkeen; h‰nen tuli menn‰ kauvas Ven‰j‰nmaahan sotapalvelukseen; mutta ennen l‰htˆ‰ns‰ virkkoi h‰n minulle: "Sin‰ olet rikas ja minulla ei ole mit‰‰n; ep‰ilem‰tt‰ sinua pakotetaan miehelle menem‰‰n, sill‰ is‰t ovat tavallisesti julmat ja ankarat k‰skyiss‰‰n, niinp‰ kaiketi ne olivat, joista me olemme lukeneet". Silloin, lohduttaakseni h‰nt‰, lupasin h‰nelle, en menn‰ naimisiin ennenkuin h‰n joutuisi takaisin; h‰n antoi minulle t‰m‰n sormuksen ja min‰ annoin h‰nelle omani: siit‰ p‰ivin olen aina muistellut h‰nt‰, vaikk' en sen koommin ole h‰nt‰ n‰hnyt.

Morli. Etkˆs sitte p‰ivin ole n‰hnyt h‰nt‰?

Emeli. Sen tied‰tte itsekin, sill‰ ei h‰n sen per‰st‰ ole k‰ynyt meill‰.

Morli. Ettekˆ ole kesken‰nne kirjett‰k‰‰n vaihtaneet?

Emeli. Ei ollenkaan, paitsi kuutamella; joka ilta m‰‰r‰tyss‰ hetkell‰ k‰vin kuuta katsomassa ja samaten h‰nkin; n‰in oli meid‰n kesken puhuttu.

Morli. No, semmoinen kirjeen vaihto eip‰ toki haitanne!

Emeli (laulaa).

Kun kuu-kulta loistavi taivolla,
Armas yst‰v‰ rakkauden,
Silloin katselen h‰nt‰ ja kaiholla
Kaarlo-serkkua muistelen!

Morli. No, sekˆ se teit‰ vaan yhdist‰‰kin?

Emeli. Onko sitte lujempata sidett‰? Eikˆ silloin pid‰ rakastaa kuolemaan asti, kun taivas itse on kuullut valamme?

Morli. Olkoon jos! Kuitenkaan ei n‰y asia olevan niin pahalla j‰ljell‰ kuin luulin, sill‰ serkkusi matkusti t‰‰lt‰ jo vuosikausia sitte; ja el‰ n‰rk‰sty, jos sanon semmoisen rakkauden pelk‰ksi lapsellisuudeksi.

Emeli. Siin‰p‰ juuri petyttekin. Ette tied‰, is‰ni, ensim‰isten syd‰men liikutusten ei koskaan menev‰n mielest‰; sill‰ ensim‰isen kerranhan oikeen vaan rakastetaanki; niin kaiketi t‰ti-vainaja monesti minulle vakuutti ja jopa olen itsekin sen kokenut. Hamasta Kaarlon l‰htˆ-p‰iv‰st‰ ompi h‰n ainoastaan mieless‰ni, h‰nt‰ vaan rakastan; ja syy, miksik‰ en ole mieltynyt yhteenk‰‰n tarjoamista sulhoistanne, on ensiksikin Kaarlolle antamani lupaus ja toiseksi se, ett‰ kun heit‰ n‰en, heti arvelen: Voi mik‰ eroitus! ei ole t‰m‰ Kaarloni, ei ole h‰n!

Morli. Semmoista se on lapsen mieli, naisen muisti! Nyt olet mielehesi kuvitellut Kaarloa kuni jaloa romanisankaria ik‰‰n.

Emeli. Vasten tahtoanne, ilman teid‰n luvattanne en tahdo n‰hd‰ h‰nt‰ j‰lleen; mutta sit‰ ennen, v‰hint‰kin, elk‰‰ vaatiko minua miehelle menem‰‰n. Kielt‰k‰‰ herra Aholaa t‰nne tulemasta.

Morli. Mit‰s k‰ke‰t? Vanhan yst‰v‰n poikaa sill‰ tavoin kohdella! Ei tyttˆseni, sin‰ saatat sanoa sek‰ k‰ytt‰‰ itsesi kuinka hyv‰ns‰; mutta t‰n‰p‰n‰, sen sanon viel‰kin, olen j‰rk‰ht‰m‰tˆin sanoissani enk‰ anna per‰‰n.

Emeli. Ja vastik‰‰n senkuin sanoitte, minun onneani vaan tarkoittavanne! Minun on oloni niin armas ja suotuisa t‰ss‰ Is‰n kullassa kodissa, ett‰ syyst‰ pelk‰‰n, miehen mielt‰ murehuttavani kun t‰nne taasen ik‰vˆitsisin.

Morli. H‰n on rakas ja hell‰syd‰minen; yleiseen kiitt‰v‰t h‰nen leppe‰‰ luonnettansa.

Emeli. Olkoon vaikka enkeli; ei h‰n sittenk‰‰n voi korvata sit‰, mink‰ h‰nen t‰hden t‰ytyisi j‰tt‰m‰ni.

Morli. Kyll' kyll‰. sin‰ tahdot suostutella minua.

Emeli. Ah, minun jumalani! ei, ei suinkaan. Mutta hyvin tunnen, ett‰ t‰m‰ turmelee minulta terveyden.

Morli. Mit‰s sanotkaan?

Emeli. Eilisest‰ asti on p‰‰n-kivistys tahi kuumetauti vaivannut minua, en tied‰ varmaan kumpanenko; mutta se niin tuntuu kipi‰lt‰.

Morli. Kuumetauti! olisko mahdollista! ja min‰ olisin syyp‰‰ siihen!

Emeli. Ep‰ilem‰tt‰; jo olen jotenkin muuttunut, sen havaitsen; p‰iv‰ p‰iv‰lt‰ t‰m‰ paha on enenev‰ ja sitte, kuin minua ei ole en‰‰, ehk‰ sanotte: "lapsiparka, Emeli raukkaseni, joka aina oli niin siev‰!" Mutta silloin on jo myˆh‰‰n.

Morli. Voi kova-onnista! joll' on yksi ainokainen tyt‰r, vaan ei mitenk‰‰n voi pysy‰ sanassaan kiini. Emeliseni, min‰ rukoilen sinua, el‰ k‰y sanomaan sairastavasi; min‰ epuutan tuon nuoren miehen tuloa, min‰ kirjoitan h‰nelle.

Emeli. Ah, kun olette armas ja lempe‰; tehk‰‰ se, is‰iseni, nyt paikalla.

Morli (istuu pˆyt‰‰n). Teen kuin teenkin; mutta lempo tiet‰kˆˆn, ett‰ se on ihan vasten mielt‰ni! No kirjoitan kuitenki, vaan ei se ole kohteliaasti tehty.

Emeli. Mutta sen siaan on se rehellisesti. Jos min‰, vasta n‰hty‰ni kielt‰isin h‰nelle l‰htem‰st‰, niin sill‰ loukkaisin h‰nen omarakkauttaan ja h‰n voisi valittaa tulleensa meilt‰ pahasti kohdelluksi; mutta l‰hett‰‰ h‰nt‰ takaisin ennenkuin on enn‰tt‰nyt tullakaan, on paljoa s‰‰dyllisempi ja min‰ olen vakuutettu, ett‰ h‰n siihen hyvinkin tyytyy.

Morli (itsekseen). Lempo noita puheita jaksakoon kuulla. (ƒ‰ness‰)
Kuules, tyttˆni, t‰ss‰ ei auta muu kun vilpitˆn k‰ytˆs h‰nt‰ kohtaan.
Min‰ selit‰n h‰nelle siis totisesti koko asian; mutta el‰ sent‰hden
luule minun suostuvan sinun ja Kaarlon naimisiin.

Emeli. Min‰ myˆskin, is‰iseni, en tahdo muistuttaa teit‰ siit‰, en puolellakaan sanalla; mutta Kaarlo puolestansa, siit‰ olen vakuutettu, on pysyv‰ uskottuna minulle; h‰n ei voi en‰‰ olla kauvan tulematta ja sittep‰ se n‰hd‰‰n.

Morli. Mik‰ se sitte n‰hd‰‰n?

Emeli. Tahdoin sanoa, ett‰ te sitte n‰ette jos h‰nest‰ on v‰vypoikaa teille. Vaan kirjeenne on jo valmis. (Tarttuu kelloon) Se on paikalla laitettava, heti nyt. Kiitos siit‰, kun kirjoititte sen, is‰. (Soittaa.)

Morli. Siin‰ se on; joko nyt tyydyt?

Toinen kohtaus.

Entiset. Pekko.

Emeli. Jo tuntuu helpommalle. — Pekko, valjasta heti hevonen ja l‰hde t‰t‰ kirjett‰ viem‰‰n nelj‰n peninkulman p‰‰h‰n tuonne Aholan hoviin; anna menn‰ neliseen, ett‰ joudut kohta takaisin, sill‰ minulla on viel‰ muutakin tyˆt‰ sinulle. Ja viel‰, sano alhaalla ett'emme nyt ota ket‰‰n vierasta vastaan.

Pekko. Jahkama l‰hden ratsusaappaita jalkaani saamaan.

Emeli. Mene ja joudu pian.

(Pekko l‰htee oikean-puolisesta ovesta.)

Morli. Min‰ l‰hden omaan kammariini.

Emeli. Min‰ tulen kerallanne; min‰ luen teille tahi pelaan korttia kanssanne, tai jos mielenne tekee, laulan tuota laulua, johon niin olette mieltyneet.

Morli. Hyvin olet hyv‰, tyttˆseni.

Emeli. Todellakin, nyt olen taasen niin iloinen kuin ennenkin.

Kolmas kohtaus.

Pekko.

Pekko (tulee ratsusaappaissa oikealta puolelta pit‰en kirjett‰ k‰dess‰). Nelj‰ peninkulmaa neliseen! aivan hupaista! ja paikalla takaisin, ett‰ teill‰ muitakin tˆit‰ enn‰tt‰isin tehd‰, niill‰ varmaankin v‰synytt‰ ruumista virvoittaakseni! T‰m‰ nuori em‰nt‰mme ei kauvan viivyttele; kun p‰l‰hti juoni p‰‰h‰ns‰, silloin Pekko hevosen selk‰‰n. No, no, enh‰n sit‰ sano, ettei t‰ss‰ olisi hyv‰ ollakseni ja ettei vaivoja palkittaisi. Mutta jos lˆytyisi keino, mill‰ palkan saisi vaikk'ei tyˆt‰k‰‰n tekisi, niin ainahan tuo olisi viel‰kin parempi. Ken siin‰ tulee? nuori herra, jot'en muista ennen koskaan n‰hneeni.

Nelj‰s kohtaus.

Pekko. Ahola.

Ahola (kulissien takaisille). Niin, voitte vied‰ ne talliin, sill‰ min‰ j‰‰n t‰h‰n. (Pekolle) Miss‰ Morli-herra, is‰nt‰nne!

Pekko, Eiv‰tkˆ siell‰ alhaalla sanoneet teille?

Ahola. Sanoivat t‰‰ll‰ olevan.

Pekko. Voi minua hˆlmˆ‰! pyyd‰n nˆyrimm‰sti anteeksi siit‰, ett'eiv‰t paikalla laittaneet teit‰ takaisin; siihen olen min‰ syyp‰‰, kun en muistanut valmistaa heit‰ edelt‰k‰sin. Asia on, n‰et, herraseni, jahka min‰ selit‰n sen teille. Is‰nt‰mme on kyll‰ kotona, mutta mamseli k‰ski sanomaan, ett'ei h‰nt‰ olisi kotona; ja t‰ss‰ talossa enemm‰n mamselia totellaan.

Ahola. Se on oikeen, niin se olla pit‰‰ki. Minulle paljon puhuttiin
Morli-herran hemmoittelevan ainokaista tyt‰rt‰‰n. Minusta se ei kummaa
ole, sill‰ omaa kuvaansa h‰n siin‰ rakastaa. (Antaa rahaa Pekolle)
Koettelehan kuitenkin, eikˆ mill‰ keinoin p‰‰sisi is‰nt‰si puheille.
Min‰ vaikka odottelen t‰ss‰ niinkauvan.

Pekko (ottaa rahat). Astukaa vaan rohkeasti esiin, koska kerran t‰‰ll‰ olette. Min‰ laitan jonkun tovereistani sanaa viem‰‰n, sill‰ itse en jouda; t‰ytyy, n‰ets‰, paikalla l‰hte‰ viem‰‰n t‰t‰ kirjett‰ Aholaan.

Ahola. Aholaan? min‰ palajan t‰‰lt‰ sinne; ja jos kirje on hovin is‰nn‰lle…

Pekko. Niinkuin arvasitte.

Ahola. Min‰ otan sen h‰nelle vied‰kseni.

Pekko. Sulimmat kiitokset, herra kulta, kun otitte sen vaivan p‰‰llenne. Sill‰ p‰‰stitte minun matkanteosta, jok' ei ensink‰‰n ollut mieliksi minulle. T‰t‰ hyv‰‰ kostaakseni, min‰ koettelen toimittaa asiatanne ja saattaa Morli-herraa t‰nne puheillenne, jollei mamseli minusta tied‰k‰‰n (menee).

Viides kohtaus.

Ahola.

Ahola (yksin‰ns‰, lukee). "Herra Aholalle". Oikeen, se on minulle ja appeni kirjoittama; sill‰ vaik' en itse‰ns‰ tunnekkaan, niin tunnenpa toki kirjoituksensa. (Avaa kirjeen) T‰st‰ arvaan, ett'eiv‰t odotelleet minua tulevaksi ennenkuin parin tunnin per‰st‰; vaan min‰ olin k‰rk‰s n‰kem‰‰n morsiantani … ja sitte, ennenkuin h‰nen eteen astuisin, oli aikomukseni tutkistella is‰lt‰, mill‰ keinoin tyttˆ‰ paraiten saisin mieltym‰‰n minuun; liekˆ arvannut sen is‰ ja tahtoo nyt t‰ss‰ edelt‰p‰in vastata aikomille kysymyksilleni. (Lukee hiljaan) Ah, t‰ss‰ saan tiet‰‰ enemm‰n kuin tahtoisinkaan: h‰n rakastaa toista: se on hupaista kuulla kosijalle! Ja minun is‰ni, joka kirjoitti minulle Saksaan ja pyysi kiiruhtamaan kotiin, sill‰ nyt oli muka mieleinen morsian minulle tarjona, nuori, ‰lyk‰s ja viaton kuin lapsi. Is‰ni arvasi oikeen, t‰nne piti kiirehti‰. Vaan nyt on se minulta j‰‰nyt; elk‰‰mme ajatelko sit‰ enemp‰‰; ja kaikkeen katsoen, niin yht‰ se minusta taisi ollakin. Yht‰? ei, lempo kuulkoon, ei kuitenkaan ole yht‰ minusta. H‰nen s‰‰tyns‰, h‰nen rikkautensa, naapuristo, kaikki tekisi t‰m‰n liiton niin soveliaaksi! Kehuvatpa p‰‰lliseksi t‰t‰ nuorta impe‰ kauniiksi; toista kymment‰ kosijaa jo sanotaan h‰nelt‰ rukkaset saaneen. Min‰ jo sanoin syd‰mess‰ni: "Sin‰ olet se voitonsankari, joka tuon impyen omistat". Olinpa jo niinkin asiastani vakuutettu, ett‰ kerskailin sit‰ yst‰villeni, jotka nyt saavat syyt‰ minulle irvistell‰ksens‰; ja min‰ l‰htisin t‰‰lt‰ h‰nt‰ n‰kem‰tt‰, kilvoittelijani kanssa taistelematta! (Lukee kirjett‰) "Kaarlo-herra, serkkunsa, jota h‰n lapsuudestaan on rakastanut…" Lapsuudestaan! se hyv‰! v‰himm‰lt‰‰n se todistaa h‰nen uskollisuuttaan. Ei muuta ole tarvis, kun ett‰ t‰m‰ kiitett‰v‰ ja harvassa n‰ht‰v‰ tunto k‰‰nnett‰isi toisaapp‰in. (Lukee) "jota h‰n on rakastanut lapsuudestaan ja jota h‰n seitsem‰‰n eli kahdeksaan vuoteen ei ole n‰hnyt". Onko se mahdollista; en uskoisi sit‰, ell'en tuntisi ensi-ij‰n uskollisuutta. Mit‰s jos? todellakin, mik‰ juolahtaa mieleheni? seitsem‰ss‰, kahdeksassa vuodessa voipi paljon muuttua, yksin serkunkin kasvoissa, ett‰ kyll‰ luulen minua ei tunnettavan jos rupeaisin. Ja jospa tuntisivatkin. Mit‰s siit‰? pitk‰ll‰ nen‰ll‰ menn‰ matkoihini? Sen saan nyt ilmanki. Koettelen kuin koettelenkin, jos ei muun t‰hden, niin n‰hd‰kseni h‰nt‰ ja kostonhimoani tyydytt‰‰kseni. Jo tullaan; se varmaankin lie appiseni; antaa h‰nen alottaa puhetta.

Kuudes kohtaus.

Morli. Ahola.

Morli (syrj‰‰n tullessaan). Pekko tuli niin salaa ja kuiskasi minulle korvaan, ett‰ t‰‰ll‰ vieras pyrki minun puheilleni. (Aholalle) Tekˆ minua pyysitte tulemaan.

Ahola. Min‰ juuri.

Morli. Mill‰ teit‰ voinen hyˆdytt‰‰.

Ahola (syrj‰‰n). L‰hes nyt into ja hartaus avuksi! (ƒ‰ness‰) Ettekˆ tunne kasvojani! Voisiko kahdeksan vuoden poissa-olo niin vierastuttaa minua omaistenkin silmiss‰…

Morli. Mit‰s sill‰ tarkoitatte.

Ahola. Eikˆ oma verenne jo ilmoita sit‰ teille? eikˆ se liikuta syd‰nt‰nne? eikˆ se sano teille, rakas set‰ni…

Morli. Onko mahdollista! Sin‰ olisit?…

Ahola (heitt‰iksen Morlin syliin). Kaarlo, oma nepanne!

Morli (k‰‰ntyen pois). Sekˆ lempo sinua t‰nne saattoi!

Ahola. No set‰ni. Mik‰ teihin tuli?

Morli. Ei mit‰‰n, ei mit‰‰n. Se oli niin outoa minusta, min‰ niin h‰mm‰styin.. T‰ytyy tunnustaakseni, ett'en iki-p‰ivin‰ olisi sinua tuntenut; sill‰, olkoon se meid‰n kesken sanottu, ei sinusta kahdeksan vuotta takaperin noin reimaa miest‰ luultu tulevan, p‰invastoin.

Ahola. Sen parempi, seh‰n se Teid‰n iloksenne pit‰isi olla, kun poika on hyvill‰ j‰ljill‰.

Morli. Ei, min‰ mieluisammin n‰kisin sinua toisilla j‰ljill‰.

Ahola. Miksik‰ niin?

Morli. Maltas poikani. N‰in sukulaisten kesken ei sovi salassa nuhjustella, min‰ siis selit‰n sinulle asian vilpittˆm‰sti. Min‰ otin sinua huostahani, kasvatin sinua, pidin huolta sinusta, annoin sinulle vuotuisesti 500 ruplaa el‰kkeeksi.

Ahola. Niin kaiken, set‰seni.

Morli. No hyv‰, min‰ enenn‰n el‰kerahasi tuhanteen vuotuisesti; mutta sill‰ ehdolla, ett‰ paikalla matkustat t‰‰lt‰ ja jotta t‰st‰l‰htein joku vuosikausi eteenp‰in emme n‰e toistamme.

Ahola. Miten! Te laitatte minua takaisin, ajatte omaa sukulaistanne ovesta ulos.

Morli. Niinp‰ niin, poikaseni.

Ahola. Saanko v‰himm‰lt‰ tiet‰‰? …

Morli. Min‰ luulen sinua kunnon mieheksi ja tahdon t‰ydell‰ luottamuksella selitt‰‰ koko asian sinulle. Sin‰ kasvoit t‰ss‰ tytt‰reni kanssa ja siit‰ ajasta muistelee h‰n sinua er‰‰ll‰ tavalla, jok' ei ollenkaan sovellu minun tuumihini, vaan kumoaa kaikki hartahimmatkin toiveeni. Min‰ tahtoisin naittaa h‰nt‰ vanhan yst‰v‰ni pojalle, nuorelle Aholalle, reima ja kunnon poika, josta olen niin paljon hyv‰‰ kuullut; vaan sin‰ et siit‰ syyst‰ saa vihastua p‰‰lleni.

Ahola. Ei set‰seni, ei v‰hint‰k‰‰n. (Syrj‰‰n) Oikein oivallinen is‰ tuo set‰ni!

Morli. Min‰ tahtoisin jos jollakin tavalla, vaikka mill‰ nimell‰, esitell‰ t‰t‰ nuorta miest‰ tytt‰relleni, jott' ei varoisi mit‰‰n.

Ahola (nauraen). Kelpaisihan koetella.

Morli. Mutta minun t‰ytyy vartoa sopivaista aikaa siihen, muuten en voi; sill‰ min‰ en ole tottunut viekastelemaan tytt‰reni edess‰; jos mit‰ salam‰hk‰‰ tahtoisinkin tehd‰, h‰n sen paikalla arvaisi.

Ahola (syrj‰‰n). Hyv‰, kun se tiedet‰‰n.

Morli. Nyt tied‰t millainen minun ja sinun v‰lisi on; saadakseni tuota nuorta miest‰ h‰nen n‰kyviin, siihen ennen kaikkea vaaditaan ett‰ sin‰ menet matkoihisi.

Ahola. Vaikealle se minusta n‰ytt‰‰!

Morli. Ei mitenk‰‰n, h‰n ei tied‰ sinua t‰‰ll‰ olevan, h‰n ei aavistakaan tulleesi ja jos paikalla l‰hdet…

Emeli (ulkopuolelta). Pappaseni, pappaseni!

Morli. Ah, minun Jumalani! jo tulee. El‰ virka mit‰‰n, min‰ olen vakuutettu, ett‰ h‰n niinkuin min‰kin ei ensi vilahduksella tunne sinua.

Seitsem‰s kohtaus.

Entiset. Emeli.

Emeli (ei hoksaa ensimm‰lt‰ Aholaa). Pappa, pappa, mit‰ t‰m‰ merkitsee? Min‰ olen niin liikutuksissani ett‰ koko ruumistani vapisuttaa. Siell‰ alhaalla on mies, joka tahtoo puhutella teit‰.

Morli. Kuka se sitte on?

Emeli. Muukalainen, juutalainen h‰n sanoi minulle, ett‰ serkkuni ehk‰ kohta tulee.

Ahola (syrj‰‰n). Johan min‰ olen t‰ss‰.

Emeli. Ja sent‰hden h‰n tahtoisi ennakolta puhutella teit‰, liekˆ mik‰ raha-asia, joka koskee nepaanne, Kaarloa.

Morli (k‰‰ntyy Aholaan ter‰v‰sti). Sinuako? (Malttaa mielens‰) Voi minua, mit‰s nyt tein!

Emeli. Ah, is‰ni! mit‰s sanoittekaan?

Morli (koettelee ruumiillansa peitt‰‰ Aholaa). Ei mit‰‰n, lapseni, ei mit‰‰n, ole vakuutettu siit‰. Min‰ haastoin t‰lle herralle, joka on vieras, ja sattui t‰ss‰ olemaan.

Emeli. Ei, ei todellakin, te pettelette minua; se mink‰ juuri vastik‰‰n sanoitte, teid‰n hurmionne, h‰mm‰styksenne, h‰nen silm‰ns‰ jotka yh‰ katsovat minuun: noin h‰nkin katseli minua, (juoksee h‰nelle) Kaarlo, sin‰h‰n olet!

Morli. Semmoista se on, h‰n tunsi h‰net!

Emeli. Kuinka, sin‰h‰n olet? kun viel‰ piti n‰kem‰ni sinua. Todellakin, h‰n on paljon muuttunut, eikˆ niin is‰. Vaan mit‰s siit‰, kasvojen n‰ky on sama kuitenkin, varsinkin ovat silm‰t samat; ne eiv‰t muutu milloinkaan. Ent‰s sin‰, serkkuni, mit‰s minusta arvelet?

Ahola. Paljon kauniimpana kuin olisin luullutkaan. Minusta on ik‰‰n kuin ensikerran vasta n‰kisin teid‰t.

Emeli. Todellako! no, min‰ en ole muuttunut niinkuin sin‰.

Ahola. Ja te tunsitte minun.

Emeli. Heti kohalleen; ensin sis‰‰n astuessani oli mieleni, en tied‰ mist‰ syyst‰, kuohussa; se oli aavistus, joka sanoi: h‰n on t‰ss‰.

Morli. Minulla puolestani ei ollut aavistusta ollenkaan. Ja jos ei olisi sanonut minulle joka puustavin nimest‰‰n…

Emeli. Teill‰! Vaan teid‰n ja minun v‰lill‰ on suuri eroitus, is‰ni. Sielun salaiset tunteet eiv‰t pet‰ milloinkaan; jos Saara-t‰tini viel‰ olisi elossa, h‰n selitt‰isi sen teille… Mutta min‰ unohdan tuon miehen, joka odottaa alhaalla ja joka n‰ytti niin malttamattomalle.

Morli. Min‰ l‰hden puhuttelemaan h‰nt‰ ja kosk'et n‰y tiet‰v‰n koko miehest‰, tutkimaan mit‰ h‰n sinusta tahtoo. (Aholalle, jota h‰n saattaa vasemmalle puolelle teatteria) Min‰ j‰t‰n sinun t‰ydell‰ luottamuksella t‰h‰n tytt‰reni, serkkusi kanssa ja toivon, ett'et h‰nelle rakkaudesta mainitse sanaakaan; lupaa se!

Ahola. Min‰ vannon sen p‰‰lle, ett'ei Kaarlo siit‰ puhu sanaakaan.

Morli. Hyv‰ se! Nyt olen tyytyv‰inen ja jos viel‰ p‰‰lliseksi voisit mill‰ keinoin suututtaa h‰nt‰, ett‰ h‰n karttaisi sinua, niin ei olisi paha sek‰‰n; olisi askele eteenp‰in.

Ahola. Olkaa huoletta, min‰ kyll‰ saatan kaikki parempaan p‰in.

Kahdeksas kohtaus.

Ahola. Emeli.

Ahola (syrj‰‰n). T‰ytyy tunnustamani, ett‰ kyll‰ on kummallisesti ensikerran yhteen tultu.

Emeli. Joko vainenkin nyt olet t‰ss‰?

Ahola. Jopa jo, mamseliseni.

Emeli. Mamseliseni! enkˆ min‰ ole serkkusi.

Ahola. Niin serkku-kultaseni; t‰ss‰ nyt olen luonanne; sit‰ yh‰ toivoinki.

Emeli. Luonanne! Miten, Kaarlo, sin‰ et sinuttele minua enemp‰‰!

Ahola. En uskaltanut, vaan jos tahdot.

Emeli. Ep‰ilem‰tt‰; serkkujen kesken kuka sit‰ katsoisi pahaksi?
Niinh‰n se oli ennen l‰htˆ‰siki?

Ahola. Niin kaiketikin.

Emeli. Kuinka useasti enkˆ ole muistellut sit‰ aikaa! lapsuuden muistot ovat niin vieh‰tt‰vi‰! Muistatko miten iloiset, miten onnelliset olimmekaan! Ja vanhaa Saara t‰ti-raukkaa, kuinka h‰nt‰ suututettiin! H‰nest‰p‰ et ole viel‰ sanaakaan sanonut!

Ahola. Todellakin, t‰m‰ eukko-raukka! h‰n nyt jo mahtanee olla hyvinki vanha.

Emeli. Kuinka! hyvin vanha! johan h‰n lep‰‰ nelj‰tt‰ vuotta haudassa.

Ahola (syrj‰‰n). Ah, se oli tuhmasti!

Emeli. Etkˆ sit‰ tied‰k‰‰n?

Ahola. Oikeen, niin, mutta min‰ tahdoin sanoa, ett‰ h‰n nyt olisi hyvin vanha.

Emeli. Ei niink‰‰n; vaan muistatko miten kerran menimme ilman luvatta tuonne karjakartanoon kermaa saamaan. Sin‰ silloin sˆit suurimman osan.

Ahola. Ei, sin‰p‰.

Emeli. Ei, serkkuseni; ja miten rankka sade kerran tapasi meid‰t tiell‰.

Ahola. Kastuimmeko paljonki?

Emeli. Sinun takkisi suojassa, jonka levitit p‰‰lleni… Sill‰ sin‰h‰n
Paul olit.

Ahola. Ja sin‰ Virginia.

Emeli. Niin, niin! H‰n ei ole unohtanut mit‰‰n! ja se ilta, jona viatonta leikki‰ laskimme; vaan silloin olit sin‰ jo aivan julkea.

Ahola. Todellako?

Emeli. Niinp‰ niin; kyll‰ muistan tuon suudelman, jonka minulle annoit; vaan elk‰‰mme siit‰ puhuko!

Ahola. P‰invastoin, puhukamme siit‰! kuinkas sanoitkaan, suudelman!

Emeli. Niin, tuohon poskelleni; etkˆ muista miten min‰ viel‰ suutuin ja nuhtelin sinua: "Kaarlo, heit‰ pois se, taikka min‰ kaipaan t‰tille". Vaan en toki milloinkaan sit‰ sanonut h‰nelle.

Ahola. Oikeen, niin, nyt juohtuu mieleheni… Min‰ luulen, ett‰ toisena p‰iv‰n‰ taasen tein sit‰ samaa.

Emeli. Ei, ei suinkaan, sill‰ t‰m‰ tapahtui p‰iv‰‰ ennen l‰htˆ‰si.

Ahola (syrj‰‰n). No, Jumalan kiitos, min‰ jo pelk‰sin liian julkea olleeni!

Emeli. Se oli p‰iv‰‰ ennen kuin l‰ksitk‰‰n. Muistatko mit‰ erotessamme lupasimme toinen toisellemme?

Ahola. Hyvin sen muistan.

Emeli (katsoen ylh‰‰lle). Tied‰th‰n, tuolla ylh‰‰ll‰.

Ahola (h‰t‰isen‰ katsoen ylˆs). Niin, niin tuolla ylh‰‰ll‰, kyll‰ muistan.

Emeli. Min‰, serkkuseni, en ole yht‰k‰‰n kertaa laimin lyˆnyt sit‰, ent‰s sin‰?

Ahola. Enk‰ min‰k‰‰n. (Syrj‰‰n) Mit‰s hittoa tuo mahtanee olla!

Emeli. Ja kaikki muut lupaukset, oletko niit‰kin pit‰nyt?

Ahola. Yht‰ uskollisesti, ole vakuutettu siit‰.

Emeli. Ah, sin‰ muistat viel‰ kaikki, niinkuin min‰kin. Laulapa minulle tuo lysti laulu, jolla aina minua tanssimaan viettelit.

Ahola (h‰mm‰styneen‰). Tuota lysti‰ laulua?

Emeli. Kyll‰p‰ tied‰t.

Ahola. Ah niin, todellakin.

Emeli (laulaa hyr‰elee).

Tulkaa nyt tanssimaan…

Ahola. Se on aina pysynyt muistossani. (Syrj‰‰n); Onnekseni olen kuullut sit‰ kerran laulettavan. (Alkaa laulella.)

Tulkaa nyt tanssimaan,
Tulkaa nyt tanssimaan.
Tulkaa, tulkaa tanssimahan.

Emeli (tanssien).

Kyll' tullaan, kyll' menn‰‰n
Tili, lil, lill, lill, lill, lill.
Kyll' tullaan, kyll' menn‰‰n
Till, lill, lill, li.

Ahola. Ah, kun on vieh‰tt‰v‰ tanssisi.

Emeli. Ja sitte, muistaakseni, taisit syleill‰ minua.

Ahola (syleilee h‰nt‰). Nyt on kaikki kuin silloinkin!

Yhdeks‰s kohtaus.

Entiset. Morli.

Morli. Sekˆ viel‰ piti n‰kem‰ni? Kaarlo, poikani! Sellaisetko lupauksesi olivatkin!

Ahola (syrj‰‰n). Ah, tosiaan; en muistanut koko serkkuutta.

Emeli. Elk‰‰ h‰t‰ilkˆ, is‰ni; se oli vaan vanhoja lapsuuden muistoja.

Morli. Niin, lapsuuden muistoja. Piisatkoon t‰ll‰ kertaa; ja sin‰, Kaarlo, kosk' et sanaasi pit‰nyt, en voi enemp‰‰ luottaa sinuhun, vaan ole hyv‰ ja mene sinne mist‰ olet tullutkin jo t‰n‰ iltana.

Emeli. Kuinka, is‰ni; h‰n on tuskin enn‰tt‰nyt tullakaan ja te jo k‰skette h‰nen menem‰‰n.

Morli. Niin, tyttˆseni, sinun t‰htesi ja ehk‰ h‰nenkin, sill‰ tied‰tkˆ mik‰ mies tuo Zacharias oli, jota ei Kaarlo-nepani sanonut tuntevansakaan.

Ahola. Min‰ vannon sen p‰‰lle, ett'en tunne.

Morli. Vain et tunne! no, min‰ sanon sinulle, ett‰ h‰n oli muuan koronkiskuri. H‰nell‰ oli velkakirja muassa, jonka sin‰ olet kirjoittanut. Min‰ lunastin sen h‰nelt‰ ja t‰ss‰ se nyt on.

Ahola. Todellako?

Morli. Ompa niinkin. Vai kiell‰tkˆ nime‰si siihen kirjoittaneesi.

Ahola. Ei, ei suinkaan; vaan min‰ en kammo sit‰ n‰hd‰kseni, (syrj‰‰n) jos m muun t‰hden niin omaa nime‰ni oppiakseni. (Lukee) Kaarlo Tenhola. (syrj‰‰n) Vain Tenholaksi minua kutsutaan; se hyv‰!

Morli. No, sanotko nyt viel‰ mit‰?

Ahola. Min‰ sanon, ett‰ tuo on tavallinen velkakirja. Velkakirjoja saattaa joka mies kirjoitella!

Morli. Olisko t‰m‰ ainoa, niin en sit‰ sanoisikaan; vaan herra Zacharias vakuutti niit‰ kohta ilmestyv‰n viisi, kuusi, joita en aivo maksaa.

Emeli. Mit‰s kuulenkaan. Kuinka Kaarlo! sin‰ olisit semmoinen heittiˆ?

Ahola (astuen Emeli‰ kohti). Niin se ensimm‰lt‰ kyll‰ n‰ytt‰‰; vaan min‰ vakuut…

Morli. Oh, se ei ole mit‰‰n viel‰. Herra Zacharias puhui minulle asiasta, joka on viel‰kin pahempi.

Ahola. Asiasta! mit‰ se merkitsee?

Morli. Niin, nepani! mit‰ se merkitsee? min‰ kysyn sinulta sen, sill‰ herra Zacharias ei tahtonut sanoa sit‰. "Vika on suuri, sanoi h‰n, hyvin suuri; ja sent‰hden heit‰n nevallenne itse selitell‰ syyns‰ puhtaaksi". Ja vaikka min‰ kuinka olisin pyyt‰nyt h‰nt‰, niin ei h‰n virkkanut sen enemp‰‰.

Emeli. Vikaa! suurta vikaa sinussa! Kaarlo! mik‰ sinun on vikana?

Ahola. Oh, se on vaan pieni seikka semmoinen, jota en sinulle voi jutella.

Morli. Muista, ett‰ totisella tunnustuksella vaan voit saada rikokset anteeksi.

Emeli. Niin, niin serkkuni, tunnusta kaikki, min‰ rukoilen sinua.

Ahola. Suoraan sanottu, min‰ n‰en, ett'en mitenk‰‰n voi sit‰ tehd‰.

Emeli. El‰ siit‰ huoli, serkkuni; tunnusta vaan kaikki. Sinua arveluttaa! Ah, minun Jumalani! se on sitte niin kauhia rikos! Mik‰ se on, Kaarlo, sano, sano paikalla mit‰ se on? Ennen muinaan sin‰ sanoit minulle kaikki, silloin sinulla viel‰ oli luottamusta minuun; vaan nyt n‰en, jotta olet muuttunut, sin‰ et ole en‰‰ sama kuin silloin. Sinussa ei ole en‰‰ sit‰, mink‰ l‰htiess‰si lupasit minulle juuri silloin kuin t‰m‰n sormuksen annoit, jota niin tarkasti olen s‰ilytt‰nyt. (Katsoen Aholan k‰tt‰) Mit‰, n‰enkˆ oikeen, serkkuni, miss‰ sinun sormuksesi?

Ahola. Minunko? (Syrj‰‰n) Lempo viekˆˆn kaikki rakkauden tunnot ja merkit!

Emeli. Sit‰ ei ole sormessasi ja sin‰ et koskaan luvannut luopua siit‰.

Ahola (h‰mm‰styneen‰). Tunnustan, kuin tunnustanki, ett'ei sit‰ nyt ole minulla.

Morli (syrj‰‰n, hieroen k‰si‰‰n). Hyvin, oivallisesti! tuosta viel‰ syntyy eri-puraisuus heid‰n kesken.

Emeli. Siin‰ se nyt on, jota et uskaltanut tunnustaa; vaan jo nyt arvaan, sin‰ olet antanut sen toiselle.

Morli (iloisena). Se on uskottava!

Ahola. Voitko luulla minun…

Emeli. Kyll' kyll‰, serkkuseni! se on h‰vytˆnt‰! kaikki olisin anteeksi antanut, velat, lainat, ja mit‰ ikin‰ lienet tehnytkin; vaan ei s‰ilytt‰‰ minun sormustani! sit‰ en mahda, kaikki on loppunut meid‰n v‰lill‰mme, min‰ en en‰‰ rakasta sinua.

Morli. Oikeen! se oli minulle mieliksi.

Kymmenes kohtaus.

Entiset. Pekko.

Pekko. Is‰nt‰, vieraita tulee, nuori herra ajoi vast'ik‰‰n pihalle. Ja siell‰ ku ei ole ket‰‰n vastaan ottamassa…

Emeli. H‰n varmaankin Kaarloa varten tuli; min‰ olen valmis seurustamaan vierasta.

Morli. Kuka se nuori herra? mit‰ h‰n tahtoo? Me muita emme nyt odota kuin herra Aholaa.

Emeli (Pekolle). Veith‰n t‰n' aamuna h‰nelle sen kirjeen, jonka annoin sinulle?

Pekko. Asia on, n‰ets‰, mamseli, ett‰ minulla kyll‰ oli se aikomus; mutta min‰ tapasin t‰ss‰ (osoittaen Aholaa) t‰t‰ herraa, joka hyv‰ntahtoisesti otti sit‰ vied‰ksens‰ sinne, kun t‰‰lt‰ palajaa.

Emeli (Aholalle). Ah, mun Jumalani! ja se on sinulla viel‰kin?

Ahola, On mamseliseni!

Morli (Pekolle). Se on h‰n, se on v‰vyni, ja min‰ kun en voinut arvata sit‰! Min‰ kiirehdin vaatteita muuttamaan. (Aholalle) Sinua, nepani en kauvempaa tahdo pid‰tt‰‰; sin‰ tytt‰reni joudu pukemaan p‰‰llesi; muista ett‰ t‰m‰ on ensim‰inen kohtaaminen.

Emeli. Voi harmia, kun tuon herj‰n t‰hden pit‰‰ p‰‰lleni pukemani, joka niin minua inhottaa, ett'en tahtoisi h‰nt‰ silmihini tulemaan. (Aholalle) Ja sin‰, serkkuni olet t‰m‰n saattanut p‰‰lleni, olet syyp‰‰ kaikkeen. No, sen parempi! t‰m‰ sattuu oivallisesti; min‰ nyt v‰kisinkin ko'en mielisty‰ h‰neen ja rakastaa h‰nt‰, sinulle sill‰ kostaakseni sek‰ is‰ni mielt‰ noudattaakseni.

Morli. Niin pit‰‰ tyt‰r olla kuuliainen! Tule, tyttˆni; ja sin‰ Pekko, anna vieraan astua sis‰‰n ja pyyd‰ h‰nt‰ odottamaan hiukkasen aikaa.

(Menee Emelineen vasemmasta ovesta ja Pekko taka-ovesta.)

Yksitoistakymmenes kohtaus.

Ahola.

Ahola (yksin‰ns‰). Hei! oikeenhan t‰m‰ k‰ypi oivallisesti! Is‰n kanssa riidassa, tytˆn kanssa riidassa; sep‰ sutkaus minulta hyvin onnistui! Vaan asia on sit‰ enemm‰n arveluttava, kun t‰ss‰ ei nyt synny leikitell‰, Emeli on kaunis ja min‰ en luovu v‰h‰ll‰. Sen kyll‰ tied‰n, ett‰ yksi ainokainen sana voisi puhdistaa minut h‰nen silmiss‰; vaan ennenkuin t‰m‰ sana virket‰‰n, t‰ytyy tiet‰m‰ni rakastaako h‰n minua vaiko Kaarlon muistoa vaan.

Kaksitoistakymmenes kohtaus.

Ahola. Kaarlo.

Kaarlo (puhuen kulissien takaisille). Kiitoksia paljon neuvostanne, min‰ mielell‰nikin istun v‰h‰n lep‰‰m‰‰n, sill‰ nuo hollimiehen vankkurit tuiki runtelevat ruumista, varsinkin kun eineett‰ l‰hdet matkahan.

Ahola. Sep‰ nuorimies on erinomainen k‰ytˆkselt‰‰n.

Kaarlo. Morli-herraa ei n‰y olevan t‰ss‰.

Ahola. Ei, herraseni!

Kaarlo. Eik‰ h‰nen tyt‰rt‰ns‰k‰‰n.

Ahola. Ei ole h‰nt‰k‰‰n.

Kaarlo. Sen parempi!

Ahola. Miksik‰ niin?

Kaarlo. Min‰ sanoin sen parempi, koska minulla on v‰h‰n heille puhumista ja nyt saan aikaa mietti‰kseni, mit‰ heille aivoinkaan sanoa. Te varmaankin olette talon v‰ke‰?…

Ahola. V‰h‰‰ vailla.

Kaarlo. No silloin voitte tehd‰ minulle hyv‰n tyˆn; se ehk‰ ei liene s‰‰dyllist‰, vaan nuorten miesten kesken…

Ahola. Sanokaa, mill‰ tavalla?

Kaarlo. Eikˆ t‰‰ll‰ ole k‰ynyt Zacharias nimist‰ miest‰, juutalainen kauppias?

Ahola. Koronkiskuri? vasta senkuin l‰ksi.

Kaarlo. Sit‰p‰ juuri pelk‰sinkin; en ymm‰rr‰ mist‰ h‰n lie tiet‰nyt enoni t‰‰ll‰ asuvan.

Ahola. Mit‰! Tekˆ te olette Kaarlo-herra! Kaarlo Tenhola?

Kaarlo. Min‰ juuri, joka nyt kahdeksan vuoden kuluttua monen vaiheen ja erhetyksen per‰st‰ tulen tuntemattomana, niinkuin muinen kadonnut poika, enoni is‰lliseen huoneesen. Min‰ toivoin t‰nne enn‰tt‰v‰ni ennenkuin tulostani mit‰ tiesiv‰tk‰‰n; sent‰hden otin min‰ hollipaikasta kepe‰t vankkurit enk‰ antanut aikaa syˆd‰ksenik‰‰n pikemmin vaan joutuakseni; ja sill‰ aikaa on tuo lempo Zacharias k‰ynyt t‰‰ll‰ ja nostattanut koko talon vihaan minua vastaan.

Ahola. Ei suinkaan, h‰n n‰ytti vaan velkakirjan, jonka enonne maksoi, ja jonka nyt saatte t‰ss‰ takaisin (antaa h‰nelle velkakirjan).

Kaarlo. Onko se mahdollista! oiva enoni! Niin, niin! veren ja heimolaisuuden siteet ovat pyh‰t! Siin‰ nyt toteutuu, mit‰ kaiken matkaa sanoin itselleni: Taikka meill‰ on vanhempia, taikka ei ole. (katsoen velkakirjaa) Todellakin, se on minun velkakirjani; mutta miss‰s ne toiset, t‰m‰n siskokset, sill‰ se suku on laaja ja lukematoin?

Ahola. Morli-herra ei tahdo maksaa niit‰; h‰n on jo kyll‰stynyt siihen tyˆhˆn.

Kaarlo. Nyt jo! Ent‰s mit‰ enoni virkkoi siit‰ toisesta asiasta? Taisi suuttua kovin?

Ahola. Mik‰ toinen asia?

Kaarlo. Se joka menn‰ talvena tapahtui Moskovassa. Ettekˆ tied‰ sit‰?

Ahola. En, eik‰ enonnekaan!

Kaarlo. Todellako! No, elk‰‰ sitte sanoko mit‰‰n siit‰; j‰‰kˆˆn se mainitsematta koska nyt olen itse t‰ss‰ armoa ja anteeksi antamusta rukoilemassa; minulla on v‰h‰n luonnollista ‰ly‰ ja olenpa hiukan oppiakin saanut; minua kasvatti vanha t‰tini Saara, joka romanikirjoista ja leikkin‰ytelmist‰ opetti minua lukemaan. Tied‰n m‰ viisi, kuusi eri keinoa olevan, mill‰ enojen syd‰mi‰ saattaa liikuttaa ja pakottaa heit‰ anteeksi antamaan, kunhan vaan eiv‰t tunne sinua; mutta siin‰ juuri se temppu onkin, ett'et saa olla tunnettu; ja min‰ en tied‰ miksik‰ itseni muuttaisinkaan enoni silmiss‰.

Ahola. Tahdotteko, min‰ neuvon keinon?

Kaarlo. Se olisi varsin mielehen minulle.

Ahola. T‰nne odottavat tulevaksi nuorta kosijata, herra Aholaa, hovin haltija n‰ilt‰ seuduin. Min‰ hyvin tied‰n, ett'ei h‰n tule ja ett'eiv‰t sukulaisenne tunne h‰nt‰.

Kaarlo. Maltas! minulle juolahtaa jotain mieleheni! min‰ rupeen h‰neksi.

Ahola. Sit‰p‰ juuri tahdoin sanoakin.

Kaarlo. Totta todenkin! siit‰ sutka syntyy oivallinen! t‰m‰ kuje olkoon kaupan-p‰‰llisiksi; olenpa niit‰ jo tehnyt kylliksi monta maailmassa, vaikk' en luekaan niit‰, joihin toiset minua vietteliv‰t. Vaan sallikaa minun kysy‰, ket‰ t‰st‰ hyv‰st‰ neuvosta kiitt‰‰ saan?

Ahola. Min‰ olen enonne nepa.

Kaarlo. Mit‰, serkuksiako ollaan? Ah, te olette Vilho-set‰n poikia.

Ahola. Oikein arvattu! Mutta hyv‰t hyvill‰ palkitaan! Kun nyt rupeatte herra Aholaksi, niin pyyd‰n teit‰, elk‰‰ puhuko ollenkaan minusta enollenne; sill‰ me olemme v‰h‰n riitautuneet ja h‰n vasta senkuin ajoi minua pois tykˆ‰ns‰.

Kaarlo. Tosiaankin! teill‰kin sitte on ollut kujeita?

Ahola. Samat kuin teill‰kin.

Kaarlo. Mit‰ hittoja! sep‰ kummallista on! N‰ytt‰‰ kuin olisi veress‰mme vika! Siin‰ k‰si, orpana, tehk‰‰mme keskin‰inen liitto.

Ahola (tarttuu h‰nen k‰teen). Mik‰ teill‰ on tuossa? Kenenk‰ antama se sormus?

Kaarlo. Se on muinoisista ajoista, jolloin viel‰ viattomana olin; se on serkkuni lahjoittama; lapsuuteni muisto; ja min‰ olen vakuutettu siit‰, ett‰ h‰nkin on s‰ilytt‰nyt omansa.

Ahola (ottaa sen h‰nen sormestansa). Elk‰‰ sitte pit‰kˆ sit‰ p‰‰ll‰nne, joll'ette tahdo, ett‰ h‰n tuntisi teid‰t.

Kaarlo. Tosiaankin, sit‰ en muistanutkaan.

Ahola. Suuremmaksi visseydeksi min‰ t‰n‰ p‰iv‰n‰ s‰ilyt‰n sen.

Kaarlo. Pit‰k‰‰ se kuinka kauvan lyst‰‰tte!

Ahola. Vaiti! siin‰ tulee talonv‰ke‰, ja min‰ en tahdo, ett‰ minua n‰ht‰isiin. Muistakaa, ett‰ Ahola-herraa, kosijata odoteltiin; antaa heid‰n sitte tehd‰ mit‰ tahtovat; ja elk‰‰ sanoko mit‰‰n minusta.

Kaarlo. Kyll‰ kyll‰; se helppoa tyˆt‰, joka ei mielt‰ eik‰ kielt‰ vaivaa.

(Ahola menee oikiasta ovesta.)

Kolmastoistakymmenes kohtaus.

Kaarlo, Morli ja Emeli (tulevat taka-ovesta).

Morli. Miss‰ h‰n on? miss‰, jotta saisin syleill‰kseni! Pyyd‰n tuhannesti anteeksi siit‰, kun annoimme sinun odotella … sen aikaa kun juhla-vaatteihin k‰vimme pukeimassa.

Kaarlo. ƒlk‰‰h‰n turhia rakas herraseni… (Syrj‰‰n) Voi, kun on oudoksi muuttunut tuo enoseni! tuskin olisin arvannut h‰neksi!

Morli. T‰ss‰ on tytt‰reni, Emeliseni, jonka nyt saat oppia tuntemaan.

Emeli (astuen esiin ja kumartaen). Terve tultua, herraseni… (Hiljaa itselleen) Voi, kun h‰n on ruman-n‰kˆinen ja kˆmpelˆ k‰ytˆkselt‰‰n.

Morli. Ei suinkaan, sit‰ en voi havaita, t‰m‰ nuorimies on kuin olla pit‰‰; h‰nell‰ on paljoa nuorempi ja verev‰mpi n‰kˆ kuin serkullasi.

Emeli (syrj‰‰n). Is‰ll‰ni on hyv‰ sanoa; vaan mik‰ eroitus Kaarlon ja h‰nen v‰lill‰!

Morli (Kaarlolle). T‰st‰ on jo monta aikaa sitte, kuin n‰ill‰ seuduin viimein k‰vit?

Kaarlo. En sitte poikana ollessani; ja voitteko uskoa, ett‰ min‰ nyt kammosin t‰nne tullakseni.

Morli. Todellako!…

Kaarlo. Oikeen t‰ytt‰ totta; min‰ olin niin arka kuin vasta-alkavainen.

Morli. Kuulitko, tyttˆni, h‰n pelk‰si, ett'ei olisi mieleen meille. (Kaarlolle) Vaan nyt toivon heitt‰v‰si pois kaikki kursailemiset, ja jos mit‰kin mielesi tekee…

Kaarlo. Ah, jos uskaltaisin!

Morli. Onko sinulla mit‰‰n minulta pyydett‰v‰‰?

Kaarlo. Ei, ei suinkaan … min‰ vaan rukoilen teit‰ muistamaan n‰m‰t sananne; te sanoitte: "jos mit‰kin mielesi tekee, jos mit‰kin"… Siit‰ myˆhemmin ehk‰, kukaties … vaan t‰ll‰ er‰‰ olisi tarpeellisin saada jotain syˆd‰kseni, sill‰ t‰n‰p‰n‰ en ole viel‰ ruokapalaistakaan maistanut.

Morli. Min‰ vien sinut ruokasaliin v‰h‰n suurustelemaan kunnes p‰iv‰llinen joutuu. (Emelille) N‰etkˆ, miten ompi suorapuheinen ja koristelematoin!

Emeli. H‰n ei ole viel‰ yht‰ hyv‰‰ sanaakaan sanonut minulle ja tuskin enn‰tti tulla, kun jo rient‰v‰t ruu'an ‰‰reen.

Morli. Joko taaskin romani-hourauksiasi; sin‰ et sallisi ihmisten syˆd‰k‰‰n!

Kaarlo (syrj‰‰n). Totta todenkin! Alku on oivallinen! Tuntemattomana ollessani, on enoni mielen-voittava ja kohtelias; kun h‰n lankeaa minulle syliin, silloin min‰ jalkainsa juureen; se paha vaan, ett‰ siin‰ sitte kaikki koirankujeet pit‰‰ tunnustamani.

Morli. No l‰kk‰m, vain tuletko, v‰vyseni?

Kaarlo. Min‰ olen valmis l‰htem‰‰n kanssanne. (Emelille) Mamseli, kumarran nˆyrimm‰sti!

Nelj‰stoistakymmenes kohtaus.

Emeli.

Emeli (yksin‰ns‰). H‰n menee ruu'alle, kiiruhtaa syˆm‰‰n! Ja semmoinen mies on minulle m‰‰r‰tty; en ikip‰ivin‰ voisi tottua h‰neen. Jo ensi vilahukselta h‰nen paljas n‰kˆns‰ inhotti minua, jota sitte puheensa sek‰ k‰ytˆksens‰ vaan enensiv‰t minussa. Kuitenkin olen luvannut huolia h‰nen, unohtaa Kaarlon eik‰ koskaan en‰‰ n‰hd‰ h‰nt‰. Ei koskaan en‰‰! ep‰ilem‰tt‰, olenpahan niin ylpe‰, ett'en h‰nelle harmiani n‰yt‰; vaan unohtaa h‰nt‰! en iki-p‰ivin‰ni! T‰ti-vainaja puhui totta: ensim‰inen rakkaus ei mene koskaan mielest‰.

Viidestoistakymmenes kohtaus.

Emeli. Ahola.

Emeli. Mit‰, serkkuni, viel‰kˆ t‰‰ll‰ viivyt?

Ahola. Juuri l‰htem‰isill‰ni, tulin vaan j‰‰hyv‰isi‰ sinulle j‰tt‰m‰‰n!

Emeli. Olisit vaan mennyt niit‰ sanomatta. Etkˆ kuullut is‰ni k‰sky‰. Ja kun is‰ni tahtoo sit‰, niin sinun pit‰‰ kielt‰m‰tt‰ totella h‰nt‰, (huokaellen) ja niin myˆs minunkin!

Ahola. H‰nen k‰sky‰ns‰ ei tarvittukaan; jo minua olisi karkoittanut luotasi herra Ahola, t‰m‰ uusi kosija, joka varmaankin on lˆyt‰nyt armoa, ell'ei jo rakkauttakin silmiss‰si.

Emeli. Siit‰p‰ en tarvinne sinulle tili‰ tehd‰. Koska min‰ h‰nen huolen, niin suotanee minun omilla silmill‰ni katsoa, milt‰ h‰n n‰ytt‰‰.

Ahola. Otatko h‰nen vaikk'et h‰nt‰ rakastakaan?

Emeli. Mist‰s tied‰t, ett'en h‰nt‰ rakasta? Ja jos niin olisikin; sen parempi; enemm‰n kiitosta sill‰ ansaitsisin.

Ahola. Niinmuodoin minun per‰ti unohdat?

Emeli. Sinustapa alku l‰ksi.

Ahola. Sano ennemmin, ett'et minua koskaan ole rakastanutkaan.

Emeli. Olen, t‰t‰ ennen, hiukkasen; vaan nyky‰ns‰ ei v‰hint‰k‰‰n.

Ahola. Se on selv‰‰, ja koska nyt n‰en, ett‰ meid‰n v‰limme tukkunaan on rikkunut, ett‰ ikip‰iviksi eroamme toisistamme, niin t‰ss‰ annan takaisin sen sormuksen, jonka ennen muinaan sain sinulta.

Emeli. Oi riemua! Mit‰, Kaarlo! sin‰ et ole antanutkaan sit‰ toiselle? Oikeen, se on se sama! h‰n on s‰ilytt‰nyt sit‰! Ah, kun pahasti teit, ett‰ minulle niin paljon murhetta saatoit.

Ahola. Min‰ olen vikap‰‰, ep‰ilem‰tt‰.

Emeli. Ei, ei, et ole en‰‰ vaikka mit‰ olisit tehnytkin; en nyt en‰‰ syyttele sinua siit‰, kaikki annan anteeksi. Sin‰ s‰ilytit sormukseni, siin‰ kyll‰; muu kaikki on mit‰tˆnt‰. Jos tiet‰isit, kuinka onnetoin min‰ olin! min‰ tunsin rinnan ahdistuksen, tuskan semmoisen, jott' en voi sanoilla selitt‰‰; ja viel‰ nytkin…

Ahola. Saattanenko luottaa onneheni! Rakastatko minua niinkuin min‰ sinua?

Emeli. En uskalla tutkia syd‰nt‰ni?

Ahola. Ah, sano viel‰kin se sulo sananen!

Emeli. Jo tulevat, mene pois t‰‰lt‰.

Ahola. Paikalla; mutta viel‰ sananen.

Emeli. Ei, ei nyt, joudu vaan pian.

Ahola. Min‰ heit‰n sinut hetkeksi, vaan saanhan min‰ toivoa…

Emeli. Ah, min‰ en tied‰ itsek‰‰n mit‰ syd‰meni sanonee!

(Ahola menee vasemmasta ovesta.)

Kuudestoistakymmenes kohtaus.

Entiset, sittemmin Kaarlo.

Emeli. Voi, raukkaa minua! tuossa nyt tulee herra Ahola; min‰ tunnustan h‰nelle kaikki.

Kaarlo (tullen taka-ovesta). Niinkuin itse sanoitte: olkaamme kursailematta; menk‰‰ vaan tˆit‰nne toimittamaan. (Syrj‰‰n) No v‰ltt‰‰ kyll‰ p‰iv‰llist‰ odotella, sill‰ nyt olen sek‰ syˆnyt ett‰ juonut, yh‰ vaan tuntemattomana. Tuo enoseni on nˆyr‰ ja kohtelias, se on varmaa, jos voisin mill‰ keinoin luovuttaa tuon serkkuni mielen minusta, ja saisin h‰nt‰ unohtamaan entisi‰ lupauksiamme, niin kaikki olisi anteeksi annettu.

Emeli (pelvolla). Herra Ahola…

Kaarlo (huomaten h‰nt‰). Suokaa tuhannesti anteeksi, mamseliseni, olisiko teill‰ mit‰ minulle sanomista?

Emeli. Olisi, mutta en tied‰, uskaltanenko?

Kaarlo (syrj‰‰n). Voi poloista minua! joko h‰n lie kasvoistani arvannut… (ƒ‰ness‰) Varmaankin tuosta naimiskaupasta.

Emeli. Joka saattaa minun onnettomaksi, sill‰ min‰ rakastan toista.

Kaarlo (syrj‰‰n). No, kun sattui hyv‰sti se! (ƒ‰ness‰) Sanokaa vaan, mamseliseni, ilman pelvotta; t‰m‰ toinen, jota rakastatte…

Emeli. On lapsuuden yst‰v‰; on Kaarlo serkkuni.

Kaarlo (syrj‰‰n). Mit‰s hittoja! ei t‰m‰ mielt‰ myˆten k‰y! (ƒ‰ness‰)
Kaarlo-serkkunne, se sama, joka t‰ss‰ kasvoi kanssanne?

Emeli. Se sama, herraseni!

Kaarlo. H‰n, joka kahdeksan vuotta sitte l‰ksi t‰‰lt‰ viel‰ poikana?

Emeli. Juuri h‰n.

Kaarlo (syrj‰‰n). Se on minua, jo sen nyt n‰en; mitenk‰h‰n t‰st‰ pulasta p‰‰st‰neen. (ƒ‰ness‰) Kuinka, mamseli, te viel‰ riiputte h‰ness‰ kiini, yh‰ viel‰ rakastatte h‰nt‰?

Emeli. Koska sen olen luvannut h‰nelle.

Kaarlo. Totisesti, toiselle sit‰ hyv‰st‰ voipi tehd‰; mutta Kaarlo puolestansa ei ole pysynyt yht‰ uskollisna; min‰ olen luotettavalta miehelt‰ kuullut, h‰nell‰ jo olleen monta lemmitty‰.

Emeli. Sen kyll‰ tied‰n.

Kaarlo. H‰n on tehnyt paljon velkoja.

Emeli. Ei ne haittaa.

Kaarlo. H‰n on paha tavoiltansa.

Emeli. En siit‰k‰‰n huoli.

Kaarlo (syrj‰‰n). No, ei nyt muu en‰‰ auta, t‰ytyy viimeisetkin tunnustamani! (ƒ‰ness‰) N‰ettekˆ, mamseli, min‰ hyvin tunsin Kaarlo-serkkunne, matkoillani satuimme yhteen; h‰n oli k‰ytˆkselt‰‰n nˆyr‰ ja kohtelias, mutta aivan lˆyh‰ luonnoltansa; sill‰ h‰nen mielens‰, joka lapsuudesta asti oli tottunut liepsuttelemaan, johdatti h‰nt‰ hurjuudesta toiseen, jotka kaikki eiv‰t olleet viatonta leikki‰ vaan. Esimerkiksi se viimeinen seikkansa, jossa itse olin vieraana miehen‰.

Emeli. Mit‰s tarkoitatte? tokko sit‰ tapausta, josta t‰n' aamuna meille niin salaa hoettiin?

Kaarlo. Juuri samaa; h‰n ei viel‰ ole julennut ilmoittaa sit‰ enolleen eik‰ muillekaan sukulaisilleen; eik‰ tied‰k‰‰n miten sit‰ tunnustaisi; vaan jos te hyv‰ntahtoisesti rupeisitte h‰nt‰ auttamaan, jotta h‰n saisi enolta anteeksi, niin…

Emeli. Sanokaa, mit‰ tulee tehd‰kseni; min‰ tahdon koetella kaikki.

Kaarlo (syrj‰‰n). Kas se on oiva serkkunen! (ƒ‰ness‰) Tiet‰k‰‰ siis, ett‰ Kaarlo Moskovassa oppi tuntemaan nuorta, kaunista Olga-nimist‰ tyttˆ‰, joka s‰‰ty‰ns‰ oli kauppamiehen tyt‰r.

Emeli. Kuinka? mit‰s kuulenkaan.

Kaarlo. N‰hd‰ ja rakastua Kaarloon oli h‰nest‰ tuokion tyˆt‰. Kaarlo ensimm‰lt‰ ei huolinut h‰nest‰; siit‰ tyttˆ niin syˆntym‰‰n, suremaan, ett‰ henke‰ns‰ oli menett‰‰. Muuta neuvoa ei ollut, taikka piti h‰nen saada Kaarloa, tai kuolla!

Emeli. No, mitenk‰s k‰vi?

Kaarlo. No, h‰n el‰‰ viel‰kin!

Emeli. Voi raukkaista minua! heretk‰‰ jo! Kaarlo nai siis h‰nen!

Kaarlo. Tytˆn henke‰ vaan pelastaaksensa, se oli ainoa syy.

Emeli. Voi, minun Jumalani! voipiko se olla mahdollista! semmoinen hurja petturi! Pappa, pappa, miss‰s olet?

Kaarlo. Kavahtakaa, k‰yk‰‰ varovasti. Valmistakaa is‰‰nne edelt‰k‰sin, ennenkuin sanotte sen…

Emeli. Olkaa huoletta. Pappa! ah, jo tulette!

Seitsem‰stoistakymmenes kohtaus.

Entiset. Morli.

Morli. Tytt‰reni, mik‰ sinun on?

Emeli. Ai, minun is‰ni! Kuinka kauheasti, kelvottomasti tehty! Kehenk‰ nyt en‰‰ on luottamista? Tiet‰k‰‰, ett‰ Kaarlo-serkkuni…

Morli. Mit‰ h‰nest‰?

Emeli. On nainut!

Morli. Nainut?

Kaarlo (syrj‰‰n). Siin‰ h‰n nyt ilmoittaa h‰nelle koko asian, vaikka min‰ niin kielsin h‰nt‰.

Morli. Minun luvattani, sanaakaan minulle sanomatta! en koskaan sit‰ anna h‰nelle anteeksi; ja velkojansa — joita tehkˆˆn mielin m‰‰riin, en maksa kopeekkaakaan…

Kaarlo (syrj‰‰n). Se siit‰ nyt l‰ksi; noin innoissaan en ole viel‰ enoani n‰hnyt. Voi, kun nuo tytˆn-tyng‰t ovat typerˆit‰, varsinkin tuo tuossa. Mik‰ eroitus vaimollani, h‰n olisi luonut loimensa toisin ja kaikki olisin anteeksi saanut.

Morli (osoittaen Kaarloa). Tuossa on sulhanen, joka on sinulle sopiva; h‰n on v‰vypoikani ja t‰n‰ p‰iv‰n‰ jo laitamme h‰‰t; eikˆ niin?

Kaarlo (syrj‰‰n). T‰n‰ p‰iv‰n‰; oi, Olgaseni; mik‰s nyt neuvoksi?

Morli. Jos Kaarlo-serkkusi, tuo nepa-hylky viel‰ uskaltaa tulla t‰nne, niin ikkunasta viskaan h‰net ulos. (Kaarlolle joka h‰t‰yneen‰ aikoo menn‰) Mihink‰s aivotte, v‰vyseni? elk‰‰ pelj‰tkˆ?

Emeli. Olkaa vait! tuossa h‰n on.

Kaarlo (katsoo ymp‰rilleen). Mitenk‰ … onko h‰n t‰ss‰?

Emeli (Morlille). Mutta is‰ni min‰ rukoilen, hillitk‰‰ itsenne; min‰ h‰net h‰p‰isen, ja sitte, elk‰‰ pelj‰tkˆ, min‰ tottelen teit‰.

Morli. No hyv‰, olkoon niin. (ƒ‰neens‰ Aholalle joka on teatterin per‰ss‰) Tule likemm‰ksi, tule.

Kahdeksastoistakymmenes kohtaus.

Entiset. Ahola.

Kaarlo. Kuinka? t‰m‰kˆ se on Kaarlo-nepanne, se heittiˆ?

Morli. Niin herraseni.

Kaarlo. Mit‰! viel‰kˆ toinenkin on nainut Olgaa, paitsi minua?

Ahola (silm‰ilee kaikkia). Sanokaas, mit‰ t‰m‰ juhlallinen meno merkitsee?

Emeli. Paikalla saat tiet‰‰. Min‰ olen velkap‰‰ is‰lleni ja sinulle (osoittaen Kaarloa) ja varsinkin teille, herrani, selitt‰m‰‰n asia suoraan. Min‰ rakastin sinua, niinp‰ kaiketi oli luuloni, sill‰ minua petti oma syd‰meni, ja p‰‰lliseksi en tuntenut sinua; mutta nyt tied‰n mink‰lainen olet; paha k‰ytˆksesi ja se viimeinen rikoksesi minua kohti…

Ahola. Mit‰, te sitte jo tied‰tte totuuden?

Emeli. Tied‰mme kaikki; ja juuri sent‰hden en en‰‰ rakasta sinua, en ikip‰ivin‰ni.

Ahola. Voi onnetonta minua!

Emeli. Ja vakuuttaakseni sinulle, kuinka v‰h‰n sinusta huolin … jos t‰ss‰ nyt ylenn‰nki ‰‰nt‰ni, en sill‰ tahdo syytell‰ vaan pyyt‰‰ anteeksiantamusta sinulle. (Morlille) Jaa, minun is‰ni, t‰st‰ l‰hin kuulen k‰skyj‰nne, noudatan neuvojanne ja olen kaikessa teille kuuliainen; vaan palkinnoksi t‰st‰ kuuliaisuudestani pyyd‰n teit‰, antakaa serkulleni kaikki anteeksi, jotta h‰n saisi el‰‰ onnellisna valittunsa kanssa.

Kaarlo (jonka on mieli liikutettu ottaa nen‰liinan). Ah, tuota hyv‰‰ serkkuani!

Ahola. Sit‰p‰ ei minulla en‰‰ ole!

Emeli. Antaa h‰nen menn‰, eik‰ en‰‰ koskaan tulla meid‰n silmiimme; mutta viekˆˆn muassaan teilt‰ anteeksiantamisen ja suostumuksenne h‰nen avioliittoonsa.

Ahola. Minun avioliittoni! kuka teille sit‰ sanoi!

Emeli (itkien). T‰m‰ herra t‰ss‰.

Kaarlo (itkien). Jaa, herraseni, min‰ sanoin kaikki, sanoin Kaarlon jo naineen.

Ahola (iloissaan). Kaarlo nainut! onko mahdollista. (Lankee polvilleen Emelin eteen) Rakas appeni, armas Emeliseni, Voi kun onnellinen olenki! Ei, ei, elk‰‰ katselko minua noin tuolla tavoin, elk‰‰ pelj‰tkˆ; viel‰ min‰ olen t‰ydess‰ mieless‰; sill‰ se, joka t‰ss‰ makaa jalkainne juuressa, ei olekaan orpananne; ompahan kosijanne, sulhonne, jonka aviovaimoksi Luoja teid‰t loi.

Morli. Ahola-herrako?

Ahola. Se sama juuri!

Morli. Ja nepa-hylkyni?

Kaarlo (polvillaan Morlin vasemmalla puolella). T‰ss‰…

Morli. Ompa sinua aika veitikka!

Ahola. Min‰ kun otin h‰nelt‰ nimen, niin palkkioksi annoin omani h‰nelle.

Kaarlo. Minun tulee teille v‰li-hinta maksaa, sill‰ te h‰vi‰isitte t‰ss‰ vaihto-kaupassa.

Emeli. En viel‰k‰‰n voi olla h‰mm‰stym‰tt‰. (Kaarlolle) Mit‰, serkku-kultaseni sinuako min‰ niin kauhistuin? ja te, herraseni, jota en konsaa ole n‰hnytk‰‰n…

Ahola. Luulittepa minua jo ennen muinaan rakastaneenkin.

Emeli. Siin‰ petyin; min‰ olen pit‰nyt vasta-tulevata aikaa jo mennehen‰.

Loppu.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK ENSIMMÄINEN RAKKAUS: KOMEDIA YHDESSÄ NÄYTÖKSESSÄ ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.