The Project Gutenberg eBook of Visions & Cants, by Joan Maragall

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at https://www.gutenberg.org/license. If you are not located in the United States, you’ll have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Visions & Cants

Author: Joan Maragall

Release Date: June 25, 2016 [EBook #52409]

Language: Catalan

Credits: Produced by David Starner and the Online Distributed Proofreading Team at http://www.pgdp.net (This book was produced from scanned images of public domain material from the Google Books project.)

*** START OF THIS PROJECT GUTENBERG EBOOK ***

VISIONS & CANTS

JOAN MARAGALL

VISIONS

&

CANTS

BARCELONA

TIP. «L’AVENÇ»: RONDA DE L’UNIVERSITAT, 20

1900

[5]

[6]

[7]

VISIONS

EL MAL CAÇADOR

La missa matinal

la diuen allà dalt

aixís que s fa de dia.

La missa de l’Estiu

el capellà la diu

am les portes obertes.

S’oeix de tots costats

quan enflaira ls serrats

el ginestar de Corpus.

El caçadô s daleix:

De fòra estant la oeix

amb un genoll a terra.

Al bon punt d’alçar Déu,

li bóta allà al bell peu

la llebre endiastrada.

S’esventa l goç lladrant,

la llebre fuig botant,

i el caçadô al darrera.

«Corres i correras.

Mai més t’aturaras.»

Aquesta és la sentencia.

«Doncs, corro i correré.

Mai més m’aturaré.

Alegra és la sentencia.»

S’allunyen amb el vent,

perdent-se en un moment

els crits, la fressa, el rastre…

Passen dies i nits…

Pels marges reflorits

ha tornat Corpus Christi.

La missa matinal

la diuen allà dalt:

les portes són obertes.

En un vent de visió

passa l mal caçadô

entre lladrucs i fressa.

Se gira i veu l’altâ,

i al peu el capellà,

i en alt veu l’hostia candida.

Passa i es perd al lluny…

La boirina de Juny

cenyeix l’horitzó immobil.

Roden les estacions,

revénen els plançons:

cada any, cada any ve Corpus.

Cada any torna a passar;

cada any torna a mirar,

cada any, la missa augusta.

Cada any els capellans

tenen més cabells blancs

i aixequen més els braços.

Cada any l’hostia s va alçant,

el temple s va aixafant

i l’hostia puja, puja…

Passen més anys i més,

el capellà no hi és:

l’hostia va sola en l’aire.

Amunt… amunt… amunt…

La volta perd el junt,

la llum del cel s’hi filtra.

L’hostia s’hi va acostant…

El temple s va esquerdant…

El caçador no para.

Ve un any, la volta cau

i s’obre l gran cel blau

damunt de l’hostia blanca,

que s’alça lentament…

Al ser l’estiu vinent

floreix el temple en runes.

Sen va pujant al cel…

El caçadô, amb anhel,

cada any, cada any la mira.

L’hostia, per’nâ al zenit,

té l’espai infinit,

i ell, per caçâ, encisat,

té l temps, l’eternitat.

JOAN GARÍ

I

A la montanya miracle

una llegenda ha florit:

la llegenda del diable

i de Fra Joan Garí.

Fra Joan fa penitencia

enfilat a dalt d’un cim.

Li duien una donzella

que tenia ls mals esprits.

Montserrat, montanya santa,

la montanya de cent cims.

II

Fra Joan dintre la cova

estava fent oració:

Riquilda se li presenta

vestida de temptació.

Fra Joan clou les parpelles,

més la veu contra-claror.

Montserrat és ple de boira:

Riquilda és un raig de sol.

III

Després del pecat tant gran

ell resta boca-terrosa.

Riquilda és timbes avall,

Montserrat és nèt de boira.

Fra Garí veu els abims

i les cames li tremolen.

Si prova de redreçâ-s

cau de mans una altra volta.

Joan Garí ja no és un sant,

Joan Garí ja no és un home,

que és una fera dels camps

que per Montserrat pastora.

IV

Al cap d’anys de terrejar

sent una veu d’ignocencia:

«Aixeca-t, Joan Garí:

la teva sort és complerta:

ja pots alçâ ls ulls al cel,

que ja ls tens prou plens de terra.»

Joan Garí s’alça de mans

com un ós quan se redreça.

EL COMTE ARNAU

I

Els timbals de l’orgia ofenen l’aire

de l’hora matinal, que encara guarda

les quietuts de l’aire de la nit.

I surt dalt de cavall el comte Arnau,

que porta la capa blanca

i va a veure a l’abadessa

del convent de Sant Joan.

Els pastors, per les montanyes,

tots de lluny guaiten com passa;

els pagesos tots tremolen…

«És el comte Arnau!»

II

Adalaisa, l’abadessa,

l’espera mig desmaiada.

Ell travessa la capella

am la barba escabellada

de l’orgia de la nit.

Passa, i la deixa tota profanada…

I entra rialler en la cambra d’Adalaisa.

Adalaisa mig-riu i està contenta;

té la cara carnosa i molt afable,

i un xic de sota-barba arrodonida,

i un clot a cada galta.

III

—Treu-te la capa,—li demana ella.—

Treu-te la capa, que t veuré més gran.

—Treu-te tu l manto, que t veuré més bella.

—No, que só l’abadessa de Sant Joan.—

Canta una alosa de la part de fòra,

per la finestra entra l sol brillant,

el cel és blau i resplendenta l’hora:

el comte i l’abadessa s van mirant.

—Treu-te tu l manto, que t veuré més bella:

sense toca t voldria i sense vel.

—De genolls jo t voldria en la capella:

tant gloriós, faries goig al cel.

—Prô a mi l cel no m fa goig més que si l miro

desde la terra sobre meu obert:

me plau trobar-lo, quan els ulls hi giro,

buid i silenciós com un desert.

El cel és el repòs de la mirada,

i és el repòs del braç i el pensament;

per xò, ajegut a terra, el cel m’agrada

i m’adormo mirant-lo fixament.

—Altre cel és per mi la tenebrosa

capella ont un altar brilla tot sol:

el còs humiliat sobre una llosa,

l’ànima deslliurada aixeca l vol.

I de la terra i d’aquest món s’oblida,

sospirant per la mort que ha de venir.

—En tos llavis groixuts, de mort al dir,

com hi oneja suaument la vida!

—Més, són fang. Quan per sempre s’hauran clos,

vindran els cucs i sen faran pastura.

Vull amagrî ls meus llavis i el meu còs

per fer-me tornar l’ànima més pura.—

Canta una alosa de la part de fòra,

per la finestra entra l sol brillant,

el cel és blau i resplendenta l’hora:

el comte i l’abadessa s van mirant.

—Adalaisa, tu que ets tant vividora

i que ls ulls els tens plens de voluntat,

i aquesta avida boca prenedora,

i en els teus aires tanta majestat,

com és que ara malparles de la vida,

per la que estas tant fortament armada?

No t’escau la mirada esmortuida

sota l’arc de la cella ben poblada.

Escaurà bé a tes palides germanes,

tristos còssos per sempre immaternals:

per elles són les fantasies vanes

de vagues resplendors celestials.

Però tu, performada criatura,

delicia de la terra, torna al món!

Romp el cordó que injuria ta cintura!

Arrenca-t, Adalaisa, els vels del front!—

I avança Arnau hermosament; prô s gira

airosa ella an el Sant Cristo nu,

i, signant-lo an el comte, li diu:—Mira:

aquest encara és més hermós que tu!—

Canta una alosa de la part de fòra,

per la finestra entra l sol brillant,

el cel és blau i resplendenta l’hora:

el comte i l’abadessa s van mirant.

IV

Totes les veus de la terra

criden contra l comte Arnau

perquè, volent a Adalaisa,

séns ella se n’ha tornat.

«Fill de la terra,—fill de la terra,

comte l’Arnau:

per una imatge

t’has deturat,

per un cadavre,

tu que n fas tants!»

«Com el Sant Cristo—no n’he fet cap.»

«Què té l Sant Cristo?—Què té l Sant Cristo,

comte l’Arnau?

És fusta morta:—no pot brotar.»

«Ai, sí, que brota!—Ai, sí, que brota!

Valga-m Déu val!

Quina mirada—ella li ha dat!»

«Quina mirada,—quina mirada,

comte l’Arnau,

quina mirada—deu havê estat!»

Ell vol esclafir la rialla,

fa un gran crit i arrenca l plor.

Al rugit del plor que arrenca

clamorós el comte Arnau,

totes les veus de la terra

se dispersen udolant.

V

Nit!… Tota l’hermosura d’Adalaisa

jeu adormida als peus del Cristo nu.

Arnau segueix pacient un camí negre

per dins de les montanyes silencioses.

Per damunt de la volta hi passa un riu

una estona… Després se perd i calla…

L’Arnau de sota terra surt al porxo.

Va cercant a Adalaisa entre les celdes

i la veu que adormia sa hermosura

tota ajeguda als peus del Cristo nu,

sense vels, sense toca, sense manto,

séns gesto ni defensa… Allí, adormida.

Té una gran cabellera molt frondosa.

«Quins cabells més sedosos, Adalaisa!»,

pensa Arnau. Però calla i se la mira.

Ella dorm, ella dorm, i a poc a poc

se li amoroseix tota la cara

com reflectant el pas serè d’un somni,

fins que mig-riu molt dolçament. Li vola

una estona l somrís entorn dels llavis.

«Quins llavis amorosos, Adalaisa!»,

pensa Arnau. Però calla i se la mira.

Un gran sospir travessa l dormir d’ella

com onada del mar, i s’aquieta.

«Quin pit sospirador tens, Adalaisa!»,

pensa Arnau. Però calla i se la mira.

Més quan ella obre ls ulls, ell desencanta-s,

la pren amb un braçat i se l’emporta.

Quan surten a camp ras se fa de dia.

VI

Totes les veus de la terra

aclamen al comte Arnau

perquè de la fosca prova

ha sortit tant triomfant:

«Fill de la terra,—fill de la terra,

comte l’Arnau,

ara demana,—ara demana:

què no podras?

—Viure, viure, viure sempre:

no voldria morir mai;

ser com roure que s’arrela

i obre la copa en l’espai.

—Els roures viuen i viuen,

prô també compten els anys.

—Doncs, vull ser la roca immobil

entre sols i temporals.

—La roca viu sense viure,

que res la penetra mai.

—Doncs, la mar somovedora

que a tot s’obre i dóna pas.

—La mar s’està tota sola,

i tu vas acompanyat.

—Doncs, ser l’aire quan l’inflama

la llum del sol immortal.

—Prô l’aire ni l sol no estimen

ni senten l’eternitat.

—Doncs, ser home sobre-home,

ser la terra palpitant.

—Seras roure, seras penya,

seras mar esvalotat,

seras aire que s’inflama,

seras astre rutilant,

seras home sobre-home,

perquè n tens la voluntat.

Correras per monts i planes,

per la terra, que és tant gran,

muntat en cavall de flames

que no set cançarà mai.

El teu pas farà basarda

com el pas del temporal.

Totes les veus de la terra

cridaran al teu voltant.

Te diran ànima en pena

com si fossis condemnat.»

VII

«Tota la nit l’he cridada

i encara no ha obert els ulls.

No ls obris ara, Adalaisa,

que l mig-dia no és per tu.

El mig-dia no és per tu,

de cara al cel en mos braços.

Nit i dia i tot per mi,

que miro al dret dels meus passos!

Tu desclouras les parpelles

quan el cel s’haurà enfosquit.»

…

Al punt de la mitja nit

Adalaisa obre ls ulls a les estrelles.

«Arnau, que m puges al cel?

—El nostre cel és la terra.

—Ont anem, Arnau?—Pel món.

—Prô jo miraré al cel sempre.

—Jo l miraré en els teus ulls

cada nit quan te despertis.

—Jo am mos ulls t’alçaré al cel.

—La carga del teu còs m’aferma a terra.

—Mos ulls faran lleu mon còs.

—Tota tu ets d’eterna dura.

—Els meus ulls són cel en flor.

—I el teu còs fruita madura!»

VIII

El comte Arnau no s lleva,

tampoc no sen va al llit,

que corre i corre sempre,

i sempre am més dalit.

No segueix nord ni via,

que va d’ençà i enllà.

Arreu on passa, mira:

no s cança de mirar.

No hi ha res que l deturi,

que corre com el vent:

si algun destorb l’afronta,

l’abat d’un cop rient.

Per xò va deixant rastre

de plors i de renecs;

prô ls seus grans crits de «juli!»

ofeguen clams i precs.

IX

Aquella nit els ulls de l’Adalaisa

se van omplir d’una pietat tant gran

que l comte Arnau s’hi va encisâ una estona,

oblidat dels seus passos. Aviat

va sentir no tocar de peus en terra.

Quin esglai! Va llençâ un gran crit d’esglai.

Totes les veus de la terra—s’hi van arremolinar;

prô desseguida

l’infant pesà en el ventre d’Adalaisa

i els va tornâ a la terra. I digué Arnau:

«Com s’ha espessit ta figura!

La boca t surt enfòra avida i dura:

demana per l’infant.

S’ha desformat ta cintura

i el teu esguart al cel és menys brillant.

Ja t lliguen a la terra prou forts llaços…

Doncs en la terra t deixo… I, ara, adéu.

—Arnau, si jo era teva, no eres meu?

—Jo soc sols dels meus braços i els meus passos.»

X

A punta de dematí,

les monges del monestî,

que dies ha l’havien soterrada,

varen trobâ a la morta fòra l sot,

que tomava la rosada.

L’ESTIMADA DE DON JAUME

I

Don Jaume té una estimada

que ben jove l va emprendar.

L’estimada de Don Jaume,

una terra sobre l mar.

No més de sentir parlar-ne

ja n va quedâ enamorat.

Diu als barons que l’ajudin,

que la vol anâ a cercar.

Mentre ls barons treuen comptes

Don Jaume va a mirâ al mar.

De tant mirar-hi i mirar-hi

en surt un estol de naus,

en surt un estol de veles

que tot el mar n’era blanc.

Don Jaume somriu i hi entra;

l’estol mar endins sen va.

II

A l’hora que l sol va a pondre-s

Mallorca veu l’aimador

que ve dret damunt la barca,

els ulls encesos d’amor.

L’illa s torna tota roja

i el cap del rei nimbat d’or.

Ell, quan posa l peu en terra,

ja sen sent conquistador.

En terra posa la planta

i en el cel l’esguart piadós.

La terra la vol pel cel,

el rei Jaume d’Aragó.

Per xò és alt de més alçada

que no tots els seus barons,

i per xò ls ulls li blavegen,

i per xò té l cap tant ros.

III

Tota la nit ha vetllat,

i quan veu l’alba esclarida

alça l’espasa real

boi cridant: Santa Maria!

Tots els cavallers s’aixequen,

més els raca l’embestida.

«Vergonya, barons, vergonya!»,

clama l rei en santa ira;

i com fera celestial

entra al combat i els hi atia.

Fou llavors que ls sarrains,

amb ullada estemordida,

van veure a l’host catalana

com mai ningú més l’ha vista,

i al blanc cavaller Sant Jordi

lluitâ en nostra companyia.

IV

«Mallorca, dó-m menjâ i beure,

que m seran dolços tos fruits.

Ara que t’he fet ben meva,

bé puc gaudir-me de tu.

Que n’és de bona la terra!

Com li escau el cel damunt!

Com més terra, més cel sobre;

com més cel, més quïetut.»

Així a soles se parlava

aquell vespre l rei august,

i entre ls morts de la batalla

s’adormia am sòn segur.

V

Sempre més hi ha pensat

en Mallorca cristiana:

ni ls grans amors de Valencia,

ni ls de Murcia, ni cap altre,

li han fet perdre la memoria

de la dolça illa daurada.

«Tinc un regne sobre l mar

com no l té cap rei d’Espanya»,

murmura sovint el rei,

mig-rient i ple d’ufana.

I quan han passat molts anys

i és un vell de barba blanca,

encara li riu als ulls

la conquesta jovençana;

i quan, camí de Poblet,

dins de Valencia finava,

va girâ-s de cara al mar

cercant l’amorosa platja,

i va morir mig-rient,

pensant que se n’hi anava.

LA FI DEN SERRALLONGA

—Pare, absoleu-me: só cançat de viure.

—T’escomet a bona hora l cançament.

La teva via s’ha acabat i ets lliure

d’anar-ten al repòs eternalment.

Més, abans d’adormir-te i reposar-te,

cal que t recordis dels teus grans pecats:

tots aquells que jo puga perdonar-te,

també de Déu seran-te perdonats.

—El primer pecat meu és l’orgull, pare:

jo só aquell que he tingut un rei al còs;

mai he pogut sofrir que algú m manara:

fer la llei a tot Déu era l meu goig.

Per xò he tingut tant odi al rei d’Espanya

i li he fet la guerra jo tot sol.

Ell la terra ns ha omplert de gent estranya

i manar-nos-ho tot és lo que vol.

Doncs, jo li he dit: «No m plau!» I, via fòra!,

he anat pel món com m’ha vingut a plaê,

he fet lo que he volgut, lliure a tot’hora,

i no he obeit llei, ni rei, ni re.

I, tant se val!, és una bella cosa

fer tremolâ a tot-hom i estar segû!

Cap respecte en ma via m’ha fet nosa,

mai he abaixat la testa per ningú…

—Més, ara…

—Més, ara, que ja sé que compareixo

en presencia de Déu omnipotent…

—Ten penedeixes?

—Sí, men penedeixo.

—Doncs, sia-t perdonat.

—Amén, amén…

—Quin altre pecat tens?

—La ira, pare.

Quan m’encenc no tinc fre ni aturadô,

me giro contra l món, Déu i sa Mare,

i tot voldria dur-ho a destrucció.

Pare, he estat crudel: moltes vegades

m’he delitat vegent rajar la sang;

he vist alçar-se a mi mans ajuntades

i segar-se genolls caient al fang.

I jo me n’he rigut, perquè m plavia,

i, podent perdonar, no he perdonat…

És una cosa dolça i fa alegria

veure un ’nemic als peus ben manillat!

I fer mal! I fer mal! Allò era viure:

destruir sols per gust i per voler,

sentir plorâ a tot-hom i poder riure…

Ser com rei de dolor… És bell, a fe!

—Fill meu! Fill meu! Això és massa malesa;

això és un mal esprit que tens al còs:

encara n parles am la vista encesa,

en foc d’infern!…

—No, no!… Ja ve l repòs.

Doncs, ara que ja sé que compareixo

en presencia de Déu omnipotent…

—Ten penedeixes?

—Sí, men penedeixo.

—Doncs, sia-t perdonat.

—Amén, amén…

—També he tingut enveja i mala bava

per corrompre la gloria dels demés:

allí on jo he conegut que no arribava,

no he volgut que cap altre hi arribés.

D’aquell que m feia ombra o bé respecte,

m’he gaudit fent-ne córrer males veus,

i, tot fingint-li acatament i afecte,

li anava segant l’herba sota ls peus.

De lo que no he entès n’he dit mentida,

dels fets més grans que ls meus n’he dit rampells,

he volgut sols un pes, sols una mida:

la meva: els que n passaven, pobres d’ells!

Rebaixar, rebaixar, fins que s confonga

tot-hom en un mesquí i humil estol,

i al damunt en Joan Sala i Serrallonga,

sent més que tots i governant tot sol.

—Més, ara…

—Més, ara, que ja sé que compareixo

en presencia de Déu omnipotent…

—Ten penedeixes?

—Sí, men penedeixo.

—Doncs, sia-t perdonat.

—Amén, amén…

—He estat avar: mai he tingut de sobra,

sempre he anat per més al camí ral;

per molt que posseís, sentia-m pobre

i am la por d’anâ a raure a l’hospital.

Ai! La cobdicia no m deixava viure,

era ruí pels altres i per mi:

per un parell de bous, per una lliura,

hauria fet déu hores de camí.

Veure-m dinê apilat m’aconsolava,

més fruir no podia-n altrament

que pensant a quants altres els mancava

allò que era per mi un bon passament.

«Això és ben meu,—pensava;—això no falla:

els altres, si miseria o fam vingués,

que s pengin!» I, llavores, ni una malla

hauria dat a un pobre que passés.

—Més, ara…

—Més, ara, que ja sé que compareixo

en presencia de Déu omnipotent…

—Ten penedeixes?

—Sí, men penedeixo.

—Doncs, sia-t perdonat.

—Amén, amén…

—La peresa, la gola i la luxuria

ben cert que foren mos pecats més xics;

prô algun cop m’ha plagut deixar la furia

dels combats, lluny d’amics i d’enemics.

Me n’anava a fer cap a la masia

oblidada en el fons d’alguna vall,

i m’entaulava en bona companyia,

menyspreant tota lluita i tot treball.

Llavores jo men reia de la guerra

i dels meus que s batien, cap-cigranys!,

i tant se men donava que la terra

la manessin els propris o ls estranys.

Ben menjat, ben begut, plavia-m jeure

a bona ombra per fer la mig-diada,

cantant cançons d’amor que fan distreure,

o escoltant els aucells en la brancada.

Si llavores passava alguna moça

revinguda de còs, jo la cridava,

ella venia a mi, la deshonrava,

i encara sen tenia per ditxosa.

—I goses riure?

—Era cosa bona…

—Més no ho és pas a l’hora de la mort.

—Bon menjar, bon oblit i jeure am dòna:

mai havia trobat millô aconhort.

—Més, ara.…

—Més, ara, que ja sé que compareixo

en presencia de Déu omnipotent.…

—Ten penedeixes?

—Sí, men penedeixo.

—Doncs, sia-t perdonat.

—Amén, amén.…

—I el tracte am na Joana, no és injuria

que clama també a Déu Nostre Senyô?

Acusa-t!.…

—Pare, no: no fou luxuria,

sinó una veritable estimació.

És cert que jo en ses carns moltes vegades

hi he enterrat tant de força i de volê!

Més eren llaç d’amor ses abraçades

i coronat de seny son front serè.

La Joana m’ha estat reina i esclava;

molts cops ella pensava per tots dos;

quan jo estava adormit, ella vetllava;

ella m’ha fet valent i poderós.

M’ha ajudat am l’esguart, am la paraula;

si ha calgut, am la força del seu braç;

cada mig-dia m’ha llescat pa a taula

i cada vespre m’ha alegrat el jaç.

En paga, jo li he estat amant sol·lícit.…

D’això també me n’haig de penedî?

—Fou un amor desordenat i il·lícit!

—Doncs… tant se val!… men penedeixo, sí!

—Tens algun pecat més dins teu?

—No, pare.

—De tots els que m’has dit i els que has comès

contrit demanes perdó a Déu?

—Sí, pare.

—I et sap greu de tot d’haver-lo ofès?

—Sí.

—Doncs, en nom de Déu omnipotent.

Pare, Fill i Esperit Sant, t’absolc. Amén.

…

—Moriré resant el credo;

més digueu an el butxí

que no m mati fins i a tant

que m’hagi sentit a dî:

«Crec en la resurrecció de la carn».

[38]

[39]

[40]

[41]

INTERMEZZO

A la Mare de Déu de Montserrat

Ben d’a la vora—volia veure-us,

oh Verge negra—del blanc vestit!

Al vostre estrado—avui pujava,

i us he guaitat de fit a fit

la dolça cara,—que m’ha deixat—tot enternit.

Més lluny us miro—quan a la tarda

canten els monjos—i els escolans,

i eixint del temple—m’hi giro encara,

i encara us miro—més lluny que abans.

A vostra casa—m’aficïono

i us hi entro a veure—sempre que hi passo,

com els aimants.

Surto de cara—a les vostres penyes

i en cada una—veig un ensaig

de vostra imatge… Sou gracïosa,—penya entre penyes:

reina us en faig.

Cerco entre elles—els camins vostres—i me n’hi vaig.

Els camins vostres—són plens de boira:

per los esquinsos—guaita l cel blau.…

No més hi trobo—rebolls i mates

que humils floreixen—en mig la pau.

i aquelles bolves,—que n diuen angels

i que s’hi assemblen—per lo silenci—del vol suau.

Com me cor-prenen—els singles vostres!

Com m’esvaeixen—vostres abims!

Les aus que hi volen—són aus xiquetes,

les fonts que hi neixen—són regalims;

entre la boira—són cims de gloria—els vostres cims.

Tot jo m’encanto,—no sé l que m passa:

les vostres penyes—m’han encisat.

…

Més, quan me giro—de cara enfòra,

l’esprit me fuig de Montserrat.

La cançó de Sant Ramon

cantada per una russa

«La Mare de Déu—un roser plantava»,

l’immobil donzella—cantava encisada,

els ulls admirats—del propri miracle,

en llavis eslaus—la mèl catalana.

«D’aquell sant roser—naixia una branca.»

Cantava cançons—de la meva mare,

que quan jo era infant—ja me les cantava,

i ara que soc gran—les canta l’eslava.

«Nasqué Sant Ramon,—fill de Vilafranca.»

Si sap lo que diu,—no sap lo que alcança,

i canta indecisa—la suau cançó estranya,

ull-presa del flam—que encén en els altres.

«Confessor de reis,—de reis i de papes.»

La canta d’aprop—i sembla llunyana.

Llunyana la veig—i encara allunyar-se.

La veig que sen va—per l’estepa blanca,

cantant Sant Ramon,—fill de Vilafranca.

«La Mare de Déu—un roser plantava.»

Setembre 1895

En la mort d’un jove

Ten vas anâ amb aquell ponent dolcissim.…

Caigueres, lluitadô, al marxâ a la lluita.

Somreies a la força dels teus muscles

i glaties per guerres i corones,

i tot de cop t’has esllanguit per terra

amb els ulls admirats.…

Ai, la Mort, i que n’ets d’embellidora!

Aquell teu primer vel, quan el llençares

damunt de l’heroe en flor, tots somriguerem

sota ls plors estroncats, que una serena

va començâ a regnâ en el pit i el rostre

del moribond. L’halè anava i venia

suaument emperesit, fins que esperàrem.…

I no tornà.… Llavores esclataven

més alts els plors al Cel.… Ell ja no hi era.…

Prô a fòra, al camp, era un ponent dolcissim.…

Octubre 1895

Els Reis

Aquesta nit han passat

i han posat la mà als balcons.…

Els somnis dels infantons

han granat.

Cap a Orient sen van tornant

a llur reialme confús,

a regnar-hi tot pensant

en Jesús.

Heu sentit avui el chor

matinejador dels nens?

Heu sentit el rastre d’or,

mirra, encens?

Sol solet…

Quan jo era petit

vivia arraulit

en un carrer negre.

El mur hi era humid,

prô l sol hi era alegre.

Per’llà a Sant Josep

el bon sol solet

lliscava i lluïa

pel carreró estret.

En mon còs neulit

llavors jo sentia

una esgarrifança

de goig i alegria.

Dimecres de Cendra

A una noia

No t facis posar cendra,—no t facis posar cendra,

patró de joventut,

que no té res que veure—la mort, la cendra, am tu.

No entelis am mementos

ton front rosat i pur.

Tu no has pas d’havê esment—de la trista paraula

que diu el sacerdot

girant-se de la taula.

Que aquest color rosat—que duus al front i als llavis

no t’ha sigut donat—per cendrosos agravis,

que t’ha sigut donat,

verge de la sang tendra,

per uns altres esblaims—que no són pols ni cendra.

1896

Lo Diví en el Dijous Sant

En memoria d’un amic

Avui he sentit lo Diví

en el camp, en el vent i en les plantes,

i en la majestat—de les pedres santes

que s’alcen en temple—al mig del camí.

Avui he sentit—que dura la vida

més enllà dels còs—i dels seus sentits:

he vist un vellet—am cara entendrida

i alegres infants—de sobte entristits.

He vist uns guerrers—armats punta en blanc

davant d’un anyell—rendir les espases,

he sentit les brases

de l’Amor Diví—en el Dijous Sant.

ENDREÇA

Senyor! Deu consol al qui plora

i torneu-li l plô al qui no pot plorar,

i doneu-li pau a l’ànima inquieta

perquè us sapiga esperar.

1897

L’aufabrega

Aquesta mata olorosa

de la nit de Sant Joan

llença flaira, silenciosa,

entremig de la bravada

de la nit incendiada

per tants focs que s van alçant.

Entremig dels nuvols roigs,

el cel blau i les estrelles;

entremig dels crits de goig,

remoreig de fontanelles,

i entre l baf esbojarrant,

una flaira s va escampant

fresca, suau i candorosa:

les aufabregues la fan:

són les mates oloroses

de la nit de Sant Joan.

Donzelles enamorades

d’un nuvi esdevenidor,

escabelleu les aufabregues

perquè facin més olor.

L’aufabrega escabellada

és un encenser violent

que al llençar la flaira enlaire

augmenta l’encantament.

Quina olor més fresca i forta,

ara que ls focs ja sen van!

Sant Joan, obriu la porta

perfumada del Llevant!

I en el mati d’aures blanes

l’aufabrega trobarà

altres aromes germanes

que la nit fan oblidâ.

1897

A montanya

M’agrada l balcó gran de la muralla

quan la gent de la vila hi va a badar

i amb ull ja quasi incommobible aguaita

el pas de la llunyana tempestat.

Passa la tempestat esgarrifosa

per damunt de la serra allà al davant,

tremolant de llampecs, silencïosa

per la gent de la vila i la del pla.

Com hi deu ploure en les profondes gorges

i en els plans solitaris de les valls!

Prou l’huracà ls açota aquells cims nusos

i peta l’aigua en aquells rocs tant grans;

s’astoren els remats, el pastor crida,

i algun abet cau mig-partit pel llamp!

Però en el balcó gran de la muralla

no se sent res: la gent hi va a badar,

i amb ull ja quasi incommobible aguaita

el pas de la llunyana tempestat.

Puigcerdà, 1897

Després de la tempestat

Quan s’esqueixen els nuvols sobre l cel

la ciutat surt rient de la tempesta,

regalant d’aigua lluminosa arreu,

remorejant de nou en sons de festa.

Recomença l remor en la ciutat

i en el rostre dels homes l’alegria:

els nuvols sobre l cel s’han esqueixat,

la tenebrosa nit torna a ser dia.

Cadascú alça ls ulls per si retroba

la gran blavor del cel, tant oblidada!

Beneita sies, tempestat passada,

perquè fas alcà ls ulls a la llum nova!

1897

La nit de la Purissima

Quin cel més blau aquesta nit!

Sembla que s vegi l’Infinit

en tota sa grandesa,

en tota sa dolcesa;

l’Infinit sense vels,

més enllà de la lluna i dels estels.

La lluna i els estels brillen tant clâ

en el blau infinit de la nit santa,

que l’ànima s’encanta

enllà…

Aquesta nit és bé una nit divina:

la Purissima, del cel

va baixant per ’quest blau que ella il·lumina,

deixant més resplendors en cada estel.

Per la nit de Desembre ella devalla,

i l’aire s’atempera, i el món calla.

Devalla silenciosa…

Ai, quina nit més blava i més hermosa!

1897

L’ànima de les flors

Aquelles dues flors que hi ha posades

al mig del caminal,

qui és que les hi deu haver llençades?

Qui sia, tant-se-val.

Aquelles dues flors no estan pas tristes,

no, no: riuen al sol.

M’han encantat així que les he vistes

posades a morir, més sense dol.

«Morirem aviat, lluny de la planta,—

elles deuen pensâ;—

més ara nostre brill al poeta encanta,

i això mai morirà.»

1898

La Dòna hermosa

La presencia de la Dòna hermosa

te fa humil i devot contemplatiu.

En la presencia de la Dòna hermosa

hi ha quelcom d’un repòs definitiu.

La partida de la Dòna hermosa

te deixa il·luminat hermosament.

En la partida de la Dòna hermosa

hi ha una estela de llum que s va perdent.

El record de la Dòna hermosa

te fa trist i anyorat somniadô.

En el record de la Dòna hermosa

hi ha una forta i suau meditació.

L’oblit de la Dòna hermosa

és mort, resurrecció i deslliurament.

En l’oblit de la Dòna hermosa

hi ha l’etern recomençament.

1898

L’esposa parla

—Quan te parlo i l’esguart se t’esgarria

i escoltes i em mig-rius, però no m sents;

quan, fugint d’aprop meu, sen va fent via

el teu esprit al bell atzar dels vents,

jo veig la nau del pensament que t porta

navegâ al lluny de l’horitzó marí.

L’empenta de l’amor també és prou forta

per dur-me al teu costat fins an allí.

Navego al teu costat com encantada,

empesa per l’amor que se m’endú.

La via no conec ni l’encontrada:

sols sé que soc l’esposa enamorada,

que avanço a vora teu i vaig am tu.

El Poeta

—Més tu ets la guïadora, tu la forta,

perquè en mig de la calma o la maror

saps que la nau del pensament que m porta

sempre retorna al port del teu amor.—

1900

[58]

[59]

[60]

[61]

CANTS

LA SARDANA

Ceres.

I

La sardana és la dança més bella

de totes les dances que s fan i es desfan,

és la mobil magnifica anella

que am pausa i am mida va lenta oscil·lant.

Ja s decanta a l’esquerra i vacil·la,

ja volta altra volta a la dreta dubtant,

i sen torna i retorna intranquil·la,

com mal orientada l’agulla d’imant.

Fixa-s un punt i es detura com ella…

Del contrapunt arrencant-se novella,

de nou va voltant.

La sardana és la dança més bella

de totes les dances que s fan i es desfan.

II

Els fadrins, com guerrers que fan via,

ardits la puntegen; les verges no tant;

més, devots d’una santa harmonia,

tots van els compassos i els passos comptant.

Sacerdots els dirieu d’un culte

que en mistica dança sen vénen i van

emportats per lo simbol oculte

de l’ampla rodona que ls va agermanant.

Si l contrapunt el bell ritme li estrella,

para-s, sospesa de tal meravella…

Lo ritme tornant,

la sardana és la dança més bella

de totes les dances que s fan i es desfan.

III

El botó d’eixa roda, quin era

que am tal simetria l’anava centrant?

Quina mà venjativa i severa

buidava la nina d’aquest ull gegant?

Potsê un temps al bell mig s’hi apilaven

les garbes polsoses del blat rossejant,

i els suats segadors festejaven

la pròdiga Ceres saltant i ballant…

Del contrapunt la vagant cantarella

és estrafeta passada d’aucella

que canta volant:

la sardana és la dança més bella

de totes les dances que s fan i es desfan.

IV

No és la dança lasciva, la innoble,

els uns parells d’altres desaparellant:

és la dança sencera d’un poble

que estima i avança donant-se les mans.

La garlanda suaument se deslliga;

desfent-se, s’aixampla, esvaint-se al voltant;

cada mà, tot deixant a l’amiga,

li sembla prometre que ja hi tornaran.

Ja hi tornaran de parella en parella!

Tota ma patria cabrà en eixa anella!

i els pobles diran:

la sardana és la dança més bella

de totes les dances que s fan i es desfan.

EL CANT DE LA SENYERA

Al damunt dels nostres cants

aixequem una Senyera

que ls farà més triomfants.

Au, companys, enarborem-la

en senyal de germandat!

Au, germans, al vent desfem-la

en senyal de llibertat!

Que voleii! Contemplem-la

en sa dolça majestat!

Oh bandera catalana!,

nostre cor t’és ben fidel:

volaras com au galana

pel damunt del nostre anhel:

per mirar-te sobirana

alçarem els ulls al cel.

I et durem arreu enlaire,

et durem, i tu ns duras:

voleiant al grat de l’aire,

el camí assenyalaras.

Dóna veu al teu cantaire,

llum als ulls i força al braç.

CANT DELS JOVES

L’hora nostra és arribada:

tots ens hem desensonyat

amb el front il·luminat

per la llum d’una altra albada.

I esperem que surti l sol

per cantar-ne l’alegria:

quan veurem que s’alça l dia,

alçarem, cantant, el vol.

Com aucells ens alçarem,

movent l’aire am la volada;

com a nuvols creixerem,

am remors de pedregada.

I en les serres avials

remourem la gran tempesta,

fins que l sol, veient-nos alts,

ens vesteixi am llums de festa.

I per l’aire, llavors pur,

de la patria rabejada,

baixarem am vol segur

a repòs de mig-diada.

CANT DE MAIG

CANT D’ALEGRIA

Cantem l’entrada del temps clar

am clara veu i rialles clares.

Tornem-nos ben cantaires,

que ara és el temps—de fer ressonar

alegrament els aires.

Passen nuvols corrent i somrient,

regalant aigua i raig de sol lluent

damunt les roses vermelles, ja totes badades.

Sobre ls plans reverdits hi corre l vent

i es mouen els blats verts i les gentades

cridant coses alegres i furioses…

Costes avall degoten les neus fóses.

Sadollem la mirada de verdor

enfonzant-la en el tou dels grans herbatges;

sadollem les orelles de remor

enamorant-les dels bells crits selvatges;

i sadollem el pit d’aire del cel

per cantar l’alegria de la terra,

tant si n surt un mistic bèl

com si n surt un crit de guerra.

Tornem’s soldats lluents i ben armats,

o tornem’s serafins d’ales de plata…

Correm alegrament a tots costats,

correm, que l Maig esclata.

Riem, riem entre les flors i el vent

l’emmajada alegria;

plantem arbres de Maig desaforadament

davant la porta d’or de cada aimia.

Prompte ls arbres de Maig s’assecaran…

la llenya sols destorba:

la tirarem al foc de Sant Joan

i saltarem per sobre.

CANT DE NOVEMBRE

El vermell dels arbres,

encès per la posta—dels sols invernals,

delita i penetra

lo mateix que aquells verds primaverals.

Germans, alcem els cors, que tot és bell,

el verd i el vermell!

Alcem els cors cantant la vida entera

amb els brots i am les fulles que sen van;

gosem el dia séns mirâ endarrera,

sense pensâ amb els dies que vindran.

Gosa l moment;

gosa l moment que t convida,

i correras alegre a tot combat:

un dia de vida és vida:

gosa l moment que t’ha sigut donat.

No t’entristeixin, doncs, els funerals Novembres,

ni planyis mort lo que ha tingut ple ser…

De planye és el donzell que ageu sos membres

ans d’haver-los cançat en el plaer.

1895

ELS TRES CANTS DE LA GUERRA

ELS ADÉUS

Que senyals d’adéu han fet

mans exteses cap al mar,

vers els barcos que fugien

am les cobertes massa carregades,

cap allà on les onades lluïen

retorcent-se i bramant assoleiades!

Quants adéus desde aquell adéu primer,

quan Caí, havent fet la mort,

menjà al vespre un bocí a l’endiablada,

el bastó al puny, cenyida la cintura,

voltat de plors de nins, i la muller,

que li deia am lament:

«No vagis pas cap a Ponent!»

Més ell, la cara adusta i ja fatal,

girada envers la posta,

marxà no fent cabal

de les mans que s movien enlaire

en va, sense resposta.

1896

ODA A ESPANYA

Escolta, Espanya,—la veu d’un fill

que t parla en llengua—no castellana:

parlo en la llengua—que m’ha donat

la terra aspra:

en’questa llengua—pocs t’han parlat;

en l’altra, massa.

T’han parlat massa—dels saguntins

i dels qui per la patria moren:

les teves glories—i els teus records,

records i glories—no més de morts:

has viscut trista.

Jo vui parlar-te—molt altrament.

Per què vessar la sang inutil?

Dins de les venes—vida és la sang,

vida pels d’ara—i pels que vindran:

vessada és morta.

Massa pensaves—en ton honor

i massa poc en el teu viure:

tragica duies—a mort els fills,

te satisfeies—d’honres mortals,

i eren tes festes—els funerals,

oh trista Espanya!

Jo he vist els barcos—marxar replens

dels fills que duies—a que morissin:

somrients marxaven—cap a l’atzar;

i tu cantaves—vora del mar

com una folla.

On són els barcos?—On són els fills?

Pregunta-ho al Ponent i a l’ona brava:

tot ho perderes,—no tens ningú.

Espanya, Espanya,—retorna en tu,

arrenca l plor de mare!

Salva-t, oh!, salva-t—de tant de mal;

que l plô t torni feconda, alegra i viva;

pensa en la vida que tens entorn:

aixeca l front,

somriu als set colors que hi ha en els nuvols.

Ont ets, Espanya?—No t veig enlloc.

No sents la meva veu atronadora?

No entens aquesta llengua—que t parla entre perills?

Has desaprès d’entendre an els teus fills?

Adéu, Espanya!

1898

CANT DEL RETORN

Tornem de batalles,—venim de la guerra,

i no portem armes, pendons ni clarins;

vençuts en la mar i vençuts en la terra,

som una desferra.

Duem per estela taurons i dufins.

Germans que en la platja plorant espereu,

ploreu, ploreu!

Pel mar se us avança—la host macilenta

que branda amb el brand de la nau que la du.

Adeu, oh tu, Amèrica, terra furienta!

Som debils per tu.

Germans que en la platja plorant espereu,

ploreu, ploreu!

Venim tots de cara—al vent de la costa,

encara que ns mati per fred i per fort,

encara que restin en sense resposta

més d’un crit de mare quan entrem al port.

Germans que en la platja plorant espereu,

ploreu, ploreu!

De tants com ne manquen duem la memoria,

de lo que sofriren,—de lo que hem sofert,

de la trista lluita sense fe ni gloria

d’un poble que s perd.

Germans que en la platja plorant espereu,

ploreu, ploreu!

Digueu-nos si encara la patria és prou forta

per oïr les gestes—que li hem de contar;

digueu-nos, digueu-nos si és viva o si és morta

la llengua am que l’haurem de fer plorar.

Si encara és ben viu el record d’altres gestes,

si encara les serres que ns han d’enfortî

s’aixequen serenes damunt les tempestes

i bramen llurs boscos al vent ponentí,

germans que en la platja plorant espereu,

no ploreu: rieu, canteu!

1899

[80]

[81]

[82]

[83]

INDEX

Pags.

VISIONS

El mal caçador

7

Joan Garí

11

El comte Arnau

14

L’estimada de Don Jaume

27

La fi den Serrallonga

31

INTERMEZZO

A la Mare de Déu de Montserrat

41

La cançó de Sant Ramon

43

En la mort d’un jove

45

Els Reis

46

Sol solet

47

Dimecres de Cendra

48

Lo Diví en el Dijous Sant

49

L’aufabrega

50

A montanya

52

Després de la tempestat

53

La nit de la Purissima

54

L’ànima de les flors

55

La Dòna hermosa

56

L’esposa parla

57

CANTS

La sardana

61

El cant de la Senyera

65

Cant dels joves

67

Cant de Maig, cant d’alegria

69

Cant de Novembre

71

Els tres cants de la guerra:

Els adéus

73

Oda a Espanya

75

Cant del retorn

78

OBRES DE L’AUTOR

Pessetes

Poesies  (originals i traduccions de Gœthe).—1891.

Poesies  (originals).—1895

2

Ifigenia a Taurida  (traducció de Gœthe).—1898

2

Fisonomías de Santos  (traducción de Hello).—1899

3

Joan Sardà , estudi necrologic.—1900.

Visions & Cants  (originals).—1900

3

*** END OF THIS PROJECT GUTENBERG EBOOK ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

• You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

• You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

• You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

• You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

The Project Gutenberg eBook of Visions & Cants, by Joan Maragall

VISIONS & CANTS

VISIONS

EL MAL CAÇADOR

JOAN GARÍ

I

II

III

IV

EL COMTE ARNAU

I

II

III

IV

V

VI

VII

VIII

IX

X

L’ESTIMADA DE DON JAUME

I

II

III

IV

V

LA FI DEN SERRALLONGA

INTERMEZZO

A la Mare de Déu de Montserrat

La cançó de Sant Ramon

En la mort d’un jove

Els Reis

Sol solet…

Dimecres de Cendra

Lo Diví en el Dijous Sant

L’aufabrega

A montanya

Després de la tempestat

La nit de la Purissima

L’ànima de les flors

La Dòna hermosa

L’esposa parla

CANTS

LA SARDANA

I

II

III

IV

EL CANT DE LA SENYERA

CANT DELS JOVES

CANT DE MAIG CANT D’ALEGRIA

CANT DE NOVEMBRE

ELS TRES CANTS DE LA GUERRA

ELS ADÉUS

ODA A ESPANYA

CANT DEL RETORN

INDEX

OBRES DE L’AUTOR

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE