The Project Gutenberg eBook of Helena

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Helena

Author: Euripides

Translator: Axel Gabriel Sjöström

Release date: September 29, 2019 [eBook #60381]

Most recently updated: October 17, 2024

Language: Swedish

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/60381

Credits: Jari Koivisto

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK HELENA ***

HELENA

af

Euripides

Öfversatt af

Axel Gabriel Sjöström

EURIPIDIS HELENA.

SVETHICE REDDITA

cuius

Particulam Primam

VENIA AMPLISSIMAE FACULTATIS PHILOSOPHICAE

AD IMPERIALEM ALEXANDREAM IN FENNIA UNIVEBSITATEM

PRAESIDE

AXELIO GABRIELE SJÖSTRÖM

Literaturae Graecae Professore Publico et Ordinario

Imper. Ord. de St. Wladimiro in IV Classe Equite

P.P.

RESPONDENS

ALEXANDER HULTIN

Stipendiarius Quintae Cohortis Pyrobolorum Savono-Carelus In Auditorio Philos. die 1 Nov. 1843 h.p.m.4.

Helsingfors, hos J.C. Frenckell & Son, 1845.

PERSONERNE:

Helena.

Teukros.

Khoren.

Menelaos.

Gumman.

Budet.

Thronoe.

Theoklymenos.

[Andra budet]

Dioskurerne.

HELENA.

Här rinner Nilens nymphbebodda vatten fram,

Hans, som, i stället för den himmelska regnskurn,

Egyptens åkrar vattnar, när hvit snö bortsmällt.

Sålänge Proteus lefde, var han landets drott,

Och bodde uppå Pharos' ö, Egyptens kong. 5

Bland vattnets tärnor en han valde till gemål,

Psamathe, såsnart hon öfvergiftit Aiakos.

Hon födde sedan tvenne barn i denna borg,

En son Theoklymenos, som from mot gudarna.

Sitt lif framlefde, och en dotter, underskön, 10

Sin moders ögonsten, sålänge barn hon var;

Men när hon vuxit upp, och var giftvuxen mö,

Hon kallades Theonoe, ty gudaråd

Hon kände alla, varande och vardande;

Utaf sin morfar Nereus hon den gåfvan fått. 15

Mitt fosterland är icke heller oberömdt,

Sparta; min far är Tyndareus; ett rykte går,

Att Zeus en gång inställde sig hos moder min,

Leda, se'n han sig tagit skepnad af en svan,

Samt sof hos henne stjälandes, liksom han flytt 20

Ur örnens klor, ifall den sägn trovärdig är.

Sjelf Helena jag kallas, och de qval jag haft,

Jag vill förtälja: tre gudinnor ställde sig

För Alexandros, i Idaiska grottan fram,

Hera, och Kypris, och zeusborna gudamön, 25

Och önskade få höra fälld sin skönhets dom.

Min fägring satte, om hvad osällt fägring är,

Kypris till pris åt Alexandros, med min hand:

Och vann. Idaiske Paris stallen lemnade,

Och kom till Sparta, för att dela bädd' med mig. 30

Hera, misstyckande, att priset hon ej vann,

Tillintetgjorde Alexandros' giftermål,

Och gaf ej mig åt honom, men en själfull bild

Af mig, som var af himlens ether sammansatt,

Åt sonen af drott Priamos, som trodde sig 35

Mig ega fåfäng tro! och egde ej; men Zeus

Med denna ofärd andra planer sammanknöt.

Ett krig han bragte öfver de Helleners land,

Och olycksälla Phryger, att från menskomängd

Och hvimmel så befria jorden, allas mor, 40

Och låta störste man i Hellas ärad bli.

Nu för de Phrygers mod utsattes jag, ej jag,

Men blott mitt namn till kamppris åt Hellenerna.

Då lade mig Hermes i etherslöjorna,

Betäckande med moln; ty mig ej Zeus förglömt, 45

Och bragte sedan hit till Proteus' kongaborg,

Som kyskast han ansåg bland alla dödliga,

Att Menelaos' bädd jag hölle så i helgd.

Här är jag nu, och mellertid min arme man,

Med samlad här, utkräfver mig, bortröfvade, 50

Mot Ilios' vallar dragande i härnad ut.

För min skull månge kämpar vid Skamandriske

Flodstranden dött; men jag, som alla qvalen bär,

Förbannas, och man tror att jag, förrådande

Min make bland Hellener väckt det stora krig. 55

Hvi lefver jag då? Af en gud jag rösten hört,

Utaf Hermes, att jag får bo i Spartas land,

Det stolta, med min make, när han hör, att jag

Till Ilios ej kom, ej redde annans bädd.

Sålänge detta solens ljus än skådade 60

Proteus, jag var för bröllop fredad; se'n han gömms

I jordens mörker, mig den hädangångens son

Att äkta jäktar. Men af aktning för gemåln

Här invid Proteus' minnesvård knäböjer jag,

Bönfallande, att han må skydda fordna band, 65

Så att, om jag vanryktadt namn i Hellas bär,

Jag ej härstädes nesa mig åsamka må.

TEUKROS.

Ho är, som makten har i detta välbefästa hus?

En rik man värdig denna boning synes mig,

Med konungslig omgifning, och sköntinnad borg. 70

O Ve!

O gudar, hvilken syn! Förhatlig skådar jag,

Och blodig bild af qvinnan, som min ofärd var,

Och samtlige Akhaiers. Dig, som liknar så

Helena, förskjute gudarne! Och stode jag 75

Ej här på okänd jord, för säkert slungad sten

Du strax umgällde, att du är Zeus dottersbild.

HELENA.

Hvarför du usle, ho du är, afskyr du mig,

Och hatar mig, för hennes olyckshändelser?

TEUKROS.

Förlåt! För vreden vek jag mera, än jag bordt; 80

Ty hela Hellas bär ju till Zeus dotter hat.

Och derför, qvinna, tag ej illa mina ord!

HELENA.

Ho är du? från hvad bygder kommer du till oss?

TEUKROS.

En bland Akhaierna jag är, de stackrarna.

HELENA.

Alltså ej under, att du hatar Helena. 85

Men hvem du är, hvarfrån, hvars son, du säga bör.

TEUKROS.

Mitt eget namn är Teukros, och min faders namn

Är Telamon, och fosterlandets Salamis.

HELENA.

Hvi är du kommen hit till Nilens åkerfält?

TEUKROS.

Landsflyktig drefs jag bort utur min fosterbygd. 90

HELENA.

Ack, stackars karl! ho körde dig ur landet hän?

TEUKROS.

Min fader Telamon, som vara bordt min vän.

HELENA.

Och hvarför det? den saken din olycka gör.

TEUKROS.

Min broder Aias skulden var, vid Troia fälld.

HELENA.

Hur så? hans lif föröddes då utaf ditt svärd? 95

TEUKROS.

Frivilligt språng mot eget svärd hans bane var.

HELENA.

Var han då galen? hvilken sansad gjorde så?

TEUKROS.

Du visst Akhilleus känna torde, Peleus' son?

HELENA.

Som vi hört sägas, Helenas friare han var.

TEUKROS.

Död, väckte han bland vännerna om vapnen tvist. 100

HELENA.

Och hvilken skada hade Aias derutaf?

TEUKROS.

Då vapnen annan fick, från lifvet skildes han.

HELENA.

Du lider då gemensamt med hans lidanden?

TEUKROS.

Emedan jag med honom ej tillsamman dog.

HELENA.

Du kom då äfven med till Ilios' stolta stad? 105

TEUKROS.

Olycklig blef jag, se'n jag hjelpt att öda den.

HELENA.

Är den då redan bränd, och genom eld förstörd?

TEUKROS.

Så, att ett tydligt spår ej finns af murarna.

HELENA.

Osälla Helena, för din skull Phrygerne förgås!

TEUKROS.

Akhaierne derhos; ty ondt är mycket gjordt. 110

HELENA.

Hur lång tid har nu gått, sen staden härjades?

TEUKROS.

Man nära sju års frukter sedan bärgat in.

HELENA.

Hur lång tid eljes haden J vid Troia dröjt?

TEUKROS.

Rätt många månar, lupna genom tio år.

HELENA.

Säg, togen J den Spartiatska qvinnan ock? 115

TEUKROS.

Sjelf Menelaos henne ifrån luggen drog.

HELENA.

Såg du den arma, eller hörde prat derom?

TEUKROS.

Som dig jag ser med ögonen, ej mindre alls.

HELENA.

Sen till, att det synvilla ej från gudar var!

TEUKROS.

Säg eljes hvad du vill men nämn synvilla ej! 120

HELENA.

Tron J synvillan tillförlitlig vara då?

TEUKROS.

Jag sjelf med egna ögon sett, och vettet ser.

HELENA.

Är redan hemma med gemåln Menelaos?

TEUKROS.

I Argos ej, ej heller vid Eurotas' flod.

HELENA.

Aj aj! du illa sagt för dem du illa sagt. 125

TEUKROS.

Han jemte sin gemål försvunnen vara sägs.

HELENA.

Togs ej af samtliga Argeier samma väg?

TEUKROS.

Togs visst; men stormen dref en hit, en annan dit.

HELENA.

På hvilka böljors ryggar gjorde de sin färd?

TEUKROS.

Tversöfver det Aigaiske hafvet foro de. 130

HELENA.

Har ingen se'n sett Menelaos återländ?

TEUKROS.

Allsingen; men för död i Hellas hålles han.

HELENA.

Med oss är slut; men Thestios' dotter, lefver hon?

TEUKROS.

Du Leda menar? redan hon afliden är.

HELENA.

Visst gjorde Helenas vanrykte hennes död? 135

TEUKROS.

Man säger, att hon snaran knöt kring ädel hals.

HELENA.

De Tyndarider, lefva de väl, eller ej?

TEUKROS.

De dött; de icke dött: tu tal man har derom.

HELENA.

Och hvilkendera tror man mest? o ve mig, ve!

TEUKROS.

I stjernors skepnad anses de för gudar två. 140

HELENA.

Detder du vackert sagt; hur lyder andre sägn?

TEUKROS.

Att för sin systers skull, de genom sjelfmord dött.

Men nog är taladt; jag ej dubbelt sucka vill.

Nu, för hvars skull jag kom till denna kongaborg,

För att orakelqvinnan Theonoe få se, 145

Var mig behjelplig, att hon ger mig gudasvar,

Hvarthän jag styra bör mitt skepp, för förlig vind

Att Kypros' kuster hinna, der Apollon sjelf

Mig förespått, att fästa bo, och Salamis

Mitt nya hem benämna, för det gamlas skull. 150

HELENA.

Det skall dig sjelfva färden lära. Lemnande

Vårt land, fly hädan, fremling, förrän Proteus' son

Dig sett, som här är konung, men nu bortastada,

Af sina trogna hundar följd, på blodig jagt.

Ty hvar Hellen, som han påträffar, dräper han, 155

Och hvarföre derom du icke spörja må,

Och jag ej säger; ty hvad båtade det dig?

TEUKROS.

Du talat väl, o qvinna! måtte gudarne

Dig riklig vedergällning ge för goda ord!

Du till gestalt visst liknar Helena, men ej 160

Ett likdant sinne, utan mycket olikt har.

Hon snöpligt må förgås, och till Eurotas' stad

Ej hinna; men du vare alltid lyckelig!

HELENA.

Ve mig, som i skräckliga smärtors skräckliga qval är kastad!

Hur skall jag bekämpa min sorg? hvad qväde försöka, 165

Med tårar, jemmerskri, eller suckar? ve!

Unga, bevingade mör, Stroph. 1.

Döttrar af moder Jord,

Seirener, måtte ni mina qval

Dela, med Libyska 170

Lotosflöjtens eller Syringens ljud,

Skänkande smärtorna ymniga tårar,

Qvalena qval, och tonerna toner!

Sånger, till sucken samljudiga,

Skicke mig Phersephassa, 175

Blodiga, blodiga, att hon, på tårar, må

Från mig, i de nattliga salar, undfå

Härjade skuggors låfsång.

KHOREN.

Vid dunkla vattnet jag satt Motstr. 1.

På klasige gräsets bädd, 180

De purpurskimrande mantlarna

I solens gyllene strålglöd

Värmande, samt i skogen af vassen.

Dän ljöd då en jemmerklagan,

Och jag hörde en ömklig, qvidande stämma. 185

Så suckar med verop mången gång

Najaden, när uppå berget hon

Sörjer den flyktande älskaren,

Eller när hon i klippans klyfta, i grottan hos Pan

Beklagar det gäckade bröllop. 190

HELENA.

O ve, o ve! Stroph. 2.

Du byte på barbarens skepp,

Helleniska flickehop,

Ho bland Akhaiers seglare kom väl, ja, kom väl,

Bringande tårar på tårar åt mig, 195

Bud om Ilios' undergång,

Genom ödande elden skedd,

För mig mångdråparinnan,

Och för min skull mångplågarinnan?

Leda, i snarans streck, 200

Emottog döden,

Af sorg öfver nesan min.

och, på sjön kringirrande, bortdog

Min olycksälle gemål.

Men Kastors och dess sambroders 205

Tvillingborna ära, försvunnen,

Försvunnen, hemlandet, hästtrampade ängen lemnade

Och skolorna vid den säfvige

Eurotas, sin ungdoms äflan.

KHOREN.

O ve, o ve! Motstr. 2. 210

Mångsuckige olyckan din,

O qvinna, och ödet ditt!

Olycklig den stund må man kalla, man kalla,

Då hos modren dig aflade

Zeus, herrlig i ethern, 215

Snöhyig, med vinge af svan,

Ty hvilken ofärd tryter dig?

Och hvad qval har ej du utstått?

Död är din mor,

Och ej heller af Zeus 220

De tvillingssöner haft trefnad.

Och fädernejorden ej skådar du,

Men i all verlden går

Det prat, som åt annors bädd

Dig, vördade, öfverlemnar. 225

Och din make i sjön och i böljorna lifvet förlorat;

Ej någonsin mera fädernesalen,

Ej koppartemplet du lyckliggör.

HELENA.

O ve, ove! ho var det bland Phrygers folk? Stroph. 3.

Eller ho från Helleniska landet 230

Har timrat för Ilios gråtvärd

Fura? hvaraf hopfogande

Osälla galejan se'n

Priamiden seglande kom på barbarisk båt,

Till min födernehärd, 235

För min menliga

Fägrings skull, att roffa mitt bröllop.

Men den falska mångdråparinnan Kypris

Danaiderna bragte och Priamiderna död;

Ve mig, olyckliga! 240

Och hon på den gyllene thron, Motstr. 3.

Zeus höga omfamning, Hera,

Snabbfotade sonen af Maia sände,

Som mig, de friska rosenblad, inunder kappan,

Samlande, bjöd till koppartemplig Athena 245

Komma; men genom ethern bortröfvande,

Till detta osaliga landet,

Till en split, en split bestämde

För Hellas och Priamos söner.

Och mitt namn vid Simuntiska böljan har 250

Ett vanskeligt rykte fått.

KHOREN.

Jag vet, att du olycklig är; dock båtar dig,

Att bära lifvets händelser med tålamod.

HELENA.

Väninnor, vid hvad öde är jag sammanfäst? 255

Har till järtecken modren mig åt menskor födt?

Ty ej Hellenska, ej Barbarska nånsin än

I hvitt foderal till verlden sina foster släppt,

Hvari mig Leda säges hafva fått af Zeus.

Ett under äro mine öden, och mitt lif, 260

Dels genom Hera, dels ock för min fägrings skull.

O, måtte jag, utsuddad som ett konterfej,

För denna vackra, få en fulare gestalt!

Och alla onda öden, som jag lider nu,

Hellenerne ha glömmt; men de ej onda de 265

Nog minnas, likasom de onda ödena.

Den som, enär han afser blott ett olycksfall,

Af gudar hemsöks, bär det tungt, men måste dock,

Men jag i många olycksöden ligger snärjd.

Ty fastän icke brottslig, jag vanryktad är. 270

Och den olyckan större, än en verklig blir,

När brott, som icke finnas, man påbördar

Mig äfven gudarna från fosterbyggden sändt

Ibland barbarer, och, beröfvad vännerna,

Jag är slafvinna vorden, som dock föddes fri. 275

Ty hos barbaren allt är slaf, förutom en.

Och nu det ankar, som mig ensamt uppehöll,

Att komma skulle min gemål, och frälsa mig,

Nu är han död, och finnes icke mera till.

Ock mor min dött, och jag dess mördarinna är, 280

Väl oförskyldt, men sjelfva skulden dock är min.

och hon, som husets prydnad var, och min också,

Min dotter, grånar bort som ogift mö.

Och sjelfve Dioskurerne, Zeus sönerne

Ej finnas till; men jag i allt olyckelig, 285

I mina öden dött, men icke verkligen.

Det sista blir, att, om jag kommer hem igen,

I fängslet kastas utaf dem, som hålla för,

Att jag från Ilios följde Menelaos åt.

Ty om min make lefde, kände vi hvaran 290

Af vissa tecken, endast klara för oss två.

Nu är ej så; och aldrig nånsin räddas han.

Hvi lefver jag väl längre? hvad afbider jag?

Att, bytande olycka emot giftermål,

Tillsammanbo med en barbar, och sätta mig 295

vid kräsligt bord? Men då en vrångsinnt äkta man

Med qvinna bor, hvars hela väsen vrångsinnt är,

Är bäst att dö; dock huru skall jag vackert dö?

Otäck är snaran, den i höjden sväfvande,

Samt oanständig ock bland slafvar anses hon; 300

Men svärdet något skönt och ädelt innebär,

Och kort är dödens rätta ögonblick också.

Ty jag i sådant djup af olyckor är bragt,

Att andra qvinnor sälla genom skönheten

Befinnas, men just hon mig gör olyckelig. 305

KHOREN.

Helena, den fremmande, som kom, eho han är,

Ej bör du tänka, att han idel sanning talt.

HELENA.

Bestämdt likväl han sade, att min make dött.

KHOREN.

Osanning finns emellertid med sanning mängd.

HELENA.

Och tvertemot är tillförlitlig sanningen. 310

KHOREN.

I lyckans ställe bringas du i ofärd nu.

HELENA.

Farhågan griper mig, och gör förskräckelse.

KHOREN.

Hvad välbevågenhet sker dig i detta slott?

HELENA.

Der äro alle vänner, utom friaren.

KHOREN.

Säg, vet du hvad? Nu minnesvården lemnande. 315

HELENA.

Hvad är din mening, eller hvartill råder du?

KHOREN.

Gå in, och henne, som om allting kunskap har,

Nereidens dotter der, hafsnymphens, Theonoe,

Bespörj, om din gemål ännu vid lifvet är,

Om han är hädangången. Och när allt du vet, 320

Derefter rätta sedan både fröjd och sorg,

Men förrn du intet säkert vet, hvad båtar dig,

Att ängslig vara? nej, hörsamma mina råd!

Gå hän från denna graf, och uppsök sierskan,

Af hvilken du all sanning sedan veta får; 325

I detta slott, hvad blickar du väl efter mer?

Jag äfven vill ditin med dig begifva mig,

Och jemte dig hos jungfrun be om gudasvar;

Ty qvinna bör med qvinna dela ärende.

HELENA.

Väninnor, jag ert råd tar an, 330

Kommen, kommen ditin,

Att derinne J höra fån

Samtliga mina qval!

KHOREN.

Den villiga du manar lätt.

HELENA.

Ve, osalige dag! 335 Hvad, eländiga, hvad gråt- värdt ord nu förnimmer jag?

KHOREN.

Spå dig ej qvalen påförhand,

Goda, och sucka i förtid ej!

HELENA.

Hvad har händt min arma gemål? 340

Skådar han dagens ljus,

Och solgudens fyrspann,

Och stjernornas banor än;

Eller delar han under jorden

Med de döda, skuggors lott? 345

KHOREN.

Du bör till det bästa vända Hvad i en framtid kan hända.

HELENA.

Dig jag åkalla vill, dig jag besvärja vill,

Du vattenrika, och säfgröna

Eurotas, om sannt är ryktet, 350

Som går om min makes död.

KHOREN.

Hvarför så dårligt prat?

HELENA.

En mördande snara

Kring halsen jag binda skall;

Eller med mordsvärds anfall 355

Drabba min strupe tversgenom, förfärligt,

Rof för gudinnorna trenne,

Och Priamiden på Ida, som blå-

ste på syrinxpipan vid stallen en gång.

KHOREN.

All ofärd fjerran från dig 360

Vike, och säll må du bli!

HELENA.

Olyckliga Troi, ve!

För saklös sak du har fallit, och lidit hårdt

Min gåfva var det, att Kypris dig sände

Rikelig blod, och rikliga tårar, och smärta på smärta,

Och tårar på tårar ökte ditt qval. 365

Mödrarne söner förlorade;

Och jungfrur, de dödes förvandter,

Sig lockarna skördade af, vid Skamandros'

Phrygiska bölja.

Men Hellas ett jemmerskri 370

Hof upp, och ropade ve,

Och drabbade hufvut med händren,

Och bestänkte finhyiga kinden

Med nagelns blodiga slag,

Lycksaliga mö i Arkadien, o Kallisto, som Zeus' 375

Läger med fyra fötter besteg,

Hur mycket sällare var du, än moder min!

Du som i ludenkäftige djurets skick,

Med blodig blick, björninnas gestalt

Antog, till kränkningens råga. 380

Mer salig var hon, som Artemis slöt ur dansen,

Gullhornade hinden, Merops, Titanidens dotter,

För fägringens skull. Min skönhet har

Förstört, förstört Dardaniens Pergama,

Samt olycksälla Akhaier. 385

MENELAOS.

Du, som i Pisa med Oinomaos' fyrspannsvagn,

O Pelops, i fordna dagar hurtigt åkte kapp,

Ack, att du då, när du till spis åt gudarna

Framsattes styckad, mist bland gudarna ditt lif,

Förrän du nånsin Atreus födde, fader min, 390

Som med min mor Aeropa framaflade

Agamemnon, och mig, Menelaos, ett hjeltepar!

Ty största krigshär — och jag talar utan skryt, —

På flottan menar jag mig ha till Troia fört,

Härförare och konung, utan minsta tvång, 395

Frivilligt folk från Hellas land beherrskande.

Dem, som ej mera finnas till, man räkna kan

Och dem som gladligt sig ur hafvet räddade,

Till hemmet återbringande de dödes namn.

Jag, arme, uppå blåe hafvets vida svall 400

Kringirrat lika länge, som jag Ilios' torn

Förstörde; och till fosterlandet sträfvande,

Mig gudarne tillstädja ej, att detta nå.

Men Libyens öknar, och hvar ogästvänlig strand

Jag har besökt; och när jag hemmet nära var, 405

Dref stormen mig tillbaka; aldrig seglet mitt

Frisk kultje fyllde att jag hade hemmet nått.

Och nu, med vännernas förlust, skeppsbruten man,

Jag kastats hit, och emot klipporna mitt skepp

Uti tallösa spillror sönderkrossades. 410

Af alla bjelklag kölen blott mig återstod,

På hvilken, mot förmodan, knapt jag räddad är,

Samt Helena, som jag från Troia tog igen.

Hvad namn nu detta landet har, och folket här,

Jag vet ej; störta mig i hopen blygdes jag, 415

Att lumpna drägten ingen skulle skåda få,

Min ofärd döljande, af skam: högt uppsatt man,

När illa går, i svårare förlägenhet

Plär falla, än den längese'n vanlottade.

Mig tränger nöd; ty icke något mundförråd 420

Jag har; ej kläder på min kropp; du sjelf nog kan

Det skönja, med skeppstrasor mig omhöljer jag.

De fordna mantlar och glansrika överplagg,

Och smycken hafvet röfvade; i grottans vrå

Jag gömde makan, som mig alla lidandens 425

Upphof har varit, nödgande qvarlemnade

Bland vännerna, att om gemålen taga vård.

Jag ensam kommer, sökande åt vännerna

Undsättning här, ifall jag kunde finna den.

Då denna borg, med tinnar kringbesatt, jag såg. 430

Och dessa stolta portar hos en mäktig man,

Jag nalkades; sjömannen hoppas någonting

Dock hos den rike få; men de, som intet ha,

Änskönt de ville, kunna icke bistånd ge.

Ohe! vill ingen portvakt låta skåda sig, 435

Som om min ofärd bragte tidender ditin?

GUMMAN.

Ho är vid porten? laga du dig härifrån,

Och stå ej längre der bakom, åbringande

Omak åt herrskapet! du eljes måste dö,

Förty Hellen du är, och fågelfri alltså. 440

MENELAOS.

Min gumma, detta allt du ordade med skäl,

Ty det går an; jag lyder; men håll inne dock!

GUMMAN.

Gå hän, du fremling! ty mig blifvit anbefaldt,

Att bland Hellener ingen släppa i vår borg.

MENELAOS.

Träng icke på med handen, knuffas icke så! 445

GUMMAN.

På mina ord du aktar ej; ditt felet är.

MENELAOS.

Säg till härom derinne hos ditt herrskapsfolk!

GUMMAN.

Ett bittert budskap, tror jag, bli dem dine ord.

MENELAOS.

Jag fremling är, skeppsbruten, och okränklig karl.

GUMMAN.

Drag härifrån till annat hus, och oss förbi! 450

MENELAOS.

O nej, här måste jag gå in; vik undan, du!

GUMMAN.

Du oregerlig är; med våld möts våld rättnu.

MENELAOS.

Fördömdt! hvar äro mine stolte härar nu?

GUMMAN.

Hos dessa vördnadsvärdig var du; icke här.

MENELAOS.

O gud, hur oförskyldt vi bli missfirmead! 455

GUMMAN.

Hvi fuktas ögat af en tår, så jemmerligt?

MENELAOS.

Vid fordna sälla tiders minne händer det

GUMMAN.

Gå hän! och tårarna åt dina vänner gif!

MENELAOS.

Hur heter landet? hvems är denne kongaborg?

GUMMAN.

Proteus i borgen bor; Aigyptos landet nämns. 460

MENELAOS.

Aigyptos? stackars man, hvart har jag kosan ställt?

GUMMAN.

Hos Neilos' slägte hvad har du att tadla då?

MENELAOS.

Jag det ej tadlar; egen ofärd suckar jag.

GUMMAN.

För mången annan illa gått, ej endast dig.

MENELAOS.

Finns konungen, hvars namn du sade, i sin borg? 465

GUMMAN.

Der är hans grafvård, och hans son är landets kong.

MENELAOS.

Hvar kan han vara? borta eller hemma nu?

GUMMAN.

Ej hemma; mot Hellener dock fiendtligast.

MENELAOS.

Hvad har han då för skäl dertill, som angår mig?

GUMMAN.

Jo, Helena, Zeus' dotter, finns i denna borg. 470

MENELAOS.

Hvad pratar du? hur föll ditt ord? säg om en gång!

GUMMAN.

Just Tyndariden, som i Sparta fordom bott.

MENELAOS.

Och hvadan kom hon? och i hvilket ärende?

GUMMAN.

Till våra bygder lände hon från Lakedaimons jord.

MENELAOS.

När då? ur grottan dock hon icke röfvades? 475

GUMMAN.

Re'n förrn Akhaierne mot Troia ryckte ut.

Men drag du hädan! ty derinnanföre finns

En ting, hvaraf vår kongaborg uppskakad är.

Du kommit ej i läglig tid; om herrskaren

Dig fånga skulle, din gästgåfva döden blef. 480

Jag älskar er, Hellener; fastän bittra ord

Jag gaf dig nyss, af fruktan för min herrskare.

MENELAOS.

Hvad skall jag säga, då jag hör, att ny ofärd

Sig till de gamla sammanfogar ömkligen,

Ifall jag kommit, ifrån Troia min gemål 485

Befriande, som nu i grottan undangömma,

Men någon annan qvinna med detsamma namn,

Som min gemåls, i dessa kongasalar bor,

Och säger, att hon dotter är också af Zeus?

Och finns väl någon dödelig med gudens namn 490

Vid Nilens stränder? Han i himlen är blott en.

Hvar finns ett Sparta på vår jord, om icke der,

Allenast der skönsäfvige Eurotas går?

Och blott en ende Tyndareus bar detta namn.

Finns väl med Lakedaimon landskap likbenämndt, 495

Och Troia? Jag ej gitter lemna svar derpå.

Ty månge, som det syns, uppå den vida jord,

Besitta samma namn, med stad en annan stad,

Med qvinna qvinna: det är icke undransvärdt.

Ock skole vi ej rädas alls för gummans hot; 500

Ty ingen dödlig finnes, så till sinnet rå,

Att han ej, hörande mitt namn, mig ger en bit.

Ryktbar är Troias brand, och jag, som tände den,

Jag, Menelaos, okänd ej på jordens rymd.

Jag borgens drott vill vänta, och försiktighet 505

Tvefaldt iaktta: om han är en vildsinnt man,

Jag döljer mig, och återgår till skeppens vrak;

Men om han visar sig godhjertad, jag begär

Hvad nyttigt vara kan i denna nödens stund.

Den störste ofärd blir för mig, olycklige, 510

Att andra drottar, fast jag är en konung sjelf,

Om lifskost bedja; men det oundvikligt är.

Ty vis mans ord, och ej mitt påhitt, lyda så:

När nöden tränger, ingen är så stark som hon.

KHOREN.

Af siarinnan jag har försport, 515

Som spående trädde fram

I kongaborgen, att Menelaos ännu

Till kolsvart erebos ej

Sin kosa tog, i jorden gömd.

Och fastän länge på hafvets svall. 520

Ängslad, sin fosterjords

Hamn han ej hunnit än;

Men irrar omkring,

Olyckelig och vännelös,

På mångvexlande jord 525

Sättande foten, se'n han med åran drog

Bort från de Troers land.

HELENA.

Hit åter jag till denne minnesvård nu är

Ankommen, med godt budskap från Theonoe,

Som allt sannfärdigt vet. Nu säger hon, att än 530

Min make lefver, och guds dager skåda får,

Men irrar kring på tusen vägar, seglande

Hitåt och dit, samt efter dessa irringar

Att han skall komma, när han funnit qvalens slut.

Ett hon ej sade om han kommer frälsad hem; 535

Men jag medflit att spörja sådant underlät,

Belåten, att hon sade mig: han lefver än!

Hon mente, att han är här nära någorstäds,

Ur skeppsbrott frälst, med några få af vännerna.

Ack, att du komme, du för mig kärälsklige! 540

Vet hvem är denne? Lägger man mot mig försåt,

Igenom Proteus sleme sons tillställningar?

Lik fotsnabb fåle, eller lik en yr Bakkhant,

Bör jag väl nu till grafven ila? Vild är han

Till sin gestalt, som äflas, att mig fånga der. 545

MENELAOS.

Dig, som till grafvens dystra grop så hastar fram,

Och till de stekta offerkakor, beder jag:

Stå stilla! o, hvi flyr du? Vid din anblick väcks

Hos mig förstumning och förvåning särdeles.

HELENA.

Man gör oss illa; qvinnor; ty vi stängas ut 550

Från grafven af den mannen der, som gripande

Vill gifta bort mig åt den drott, som jag afskyr.

MENELAOS.

Vi äre inga tjufvar, ej våldgerningsmän.

HELENA.

Åtminstone vanprydlig drägt omhöljer dig.

MENELAOS.

Lägg bort all fruktan, hejda en bevingad fot! 555

HELENA.

Jag stannar redan, se'n jag hunnit denna plats.

MENELAOS.

Ho är du, qvinna, du, hvars anblick möter mig?

HELENA.

Och hvem är du? densamma frågan anstår mig.

MENELAOS.

Jag ingen sett, som henne mera liknade.

HELENA.

O gud! att känna vännen sin, är gudaskänk. 560

MENELAOS.

Är du Hellenska, eller landsmaninna här?

HELENA.

Helleniska? men säg mig ock ditt fosterland.

MENELAOS.

Hin Helena du liknar mest af dem jag sett.

HELENA.

Min Menelaos du; jag mer ej säga kan.

MENELAOS.

Den högst olycklige du riktigt kännt igen. 565

HELENA.

Ack, huru sent din makes famn du närmar dig!

MENELAOS.

Min makas, huru? icke vid min kappa rör!

HELENA.

Hon, som du fick af Tyndareus, min egen far.

MENELAOS.

Ljusbringarinna Hekate, huldt spöke sänd!

HELENA.

Du väggudinnans nattphantom i mig ej ser. 570

MENELAOS.

Jag är väl dock ej vorden, jag, två hustrurs man.

HELENA.

Nå, hvilken annan hustrus herre är du väl?

MENELAOS.

Hon gömms i grottan, från de Phryger återförd.

HELENA.

Jag är din enda maka; ingen annan finns.

MENELAOS.

Jag tänker rätt kanske, men ögat vilsefar. 575

HELENA.

Mig skådande, du tror dig ej din maka se?

MENELAOS.

Gestalten liknar; men mig tryter vissheten.

HELENA.

Se på mig! mer behöfs ej, att förvissad bli.

MENELAOS.

Visst är du lik: det kan jag icke neka till.

HELENA.

Hvem annan skall dig lära det, än ögonen? 580

MENELAOS.

Deri är knuten, att jag har en ann gemål.

HELENA.

Till Troers land ej lände jag; min skuggbild blott.

MENELAOS.

Hvem kan väl skapa skepnader, som ögon ha?

HELENA.

Densamme ether, som dig gaf gudgjord gemål.

MENELAOS.

Hvem ibland gudar? oförmodadt är ditt tal. 585

HELENA.

Hera, förvexling skett, att mig Paris ej fick.

MENELAOS.

Hur var du då i Troia samtidigt, och här?

HELENA.

Ett namn kan vara mångenstäds, personen ej.

MENELAOS.

Låt bli mig! nog jag lidit har på vägen hit.

HELENA.

Du lemnar mig, och bringar toma bilden hän? 590

MENELAOS.

Farväl! Ty utaf Helena du tycke har.

HELENA.

O ve! gemålen, som jag fick, jag miste strax.

MENELAOS.

Mig böjer qvalens mängd, som der jag led; ej du.

HELENA.

Ve mig! ho är väl ömkansvärdare, än jag?

Mig vännen öfverger, och jag ej nalkas får 595

Hellener nånsin mera, och mitt fosterland.

(Budet inträder)

BUDET.

Dig, Menelaos, sökande jag finner knapt,

Änskönt Barbarerlandet jag kringströfvat har,

Utaf qvarlemnade kamrater skickad hit.

MENELAOS.

Hvad nu? säg, om ni plundrats af barbarerna? 600

BUDET.

Ett under händt, till namnet mindre, än i sak.

MENELAOS.

Säg ut, hvad nytt med sådan ifver bringar du?

BUDET.

Jag säger, att millioner qval du fruktlöst led.

MENELAOS.

Du gråter öfver gamla qval. Hvad nytt förspörjs?

BUDET.

Din maka sig begifvit har till etherns rymd, 605

Ifrån vår åsyn höjd, och gömms i himmelen,

Den grotta, dit vi henne räddat, lemnande,

Så ordande beklagansvärde Phrygier,

Och J, Akhaier, som uppå Skamandros' strand,

Igenom Heras ränker, stupaden för mig, 610

I tro, att Paris, som ej hade, hade Helena!

Nu, sedan jag så länge dröjt, som nödigt var,

Och ödet kräfde, till min far i himmelen

Jag går. Men stackars dottren utaf Tyndareus

I vanrop står, fastän hon intet brutit har. 615

O, hell dig, Ledas dotter! var härstädes du?

Men jag förtäljde, att till stjernors rymder du

Uppstigit; jag ej visste, att bevingad kropp

Du egde; framdeles jag ej tillstädjer dig,

Oss skymfa derför, att du väckt i Ilios 620

Åt dina vänner och gemål talrika qval.

MENELAOS.

Der ha vi saken! Budets ord inträffade

Med hennes; ack, du önskansvärde dag,

Som åt mitt famntag Helena har återgett!

HELENA.

O Menelaos, kärste ibland dödliga! mig tiden var 625

En evighet; men nu är glädjen hemma här.

Glad jag återfick min gemål, väninnor,

Som nu jag slutar i älskande.

Famn, se'n mången morgon sig randat.

MENELAOS.

Jag äfven dig; med många ord på tungan, dock 630

Jag icke vet, hvarmed jag först begynna skall.

HELENA.

Jag är så glad, och tornar mina lockars skatt,

Likt vingar opp, och gjuter tårar ut,

Och sluter om dig armarna,

För att glädje få. 635

O, du min make, min käraste anblick!

HELENA.

Jag knotar ej. Ty jag har

Zeus' dotter till maka och Ledas,

Hvilken, vid facklors sken,

Hvitfålige sambröder hyllade, hyllade 640

I fordna dar; men gudarne dig aflägsnade ifrån min borg.

HELENA.

Nu ödet bringat oss till annan lott,

Som bättre är, — af ondt blef godt —

Och bringat oss samman, min make,

Omsider. Gud gifve, i lycklig stund! 645

MENELAOS.

Ja, i en lycklig stund! detsamma önskar jag.

Ty ibland tvenne en ej osäll är, en säll.

HELENA.

Väninnor, väninnor, det fordna

Ej suckar, ej sörjer jag mer.

Ty min make jag har, jag har, som jag bidde, 650

Bidde från Troia att komma i många år.

MENELAOS.

Ja, du har mig, och jag har dig; gudinnans list,

I tusen solhvarf pröfvande, jag undgått dock.

Nu mine tårar i glädjen mer

Tjusning, än smärta ha. 655

HELENA.

Hvad säger jag? hvem hoppades väl nånsin slikt?

Jag dig oväntad trycker till mitt bröst.

MENELAOS.

Och jag dig, som till Idaiske staden jag trott

Ha farit, och Ilios' usla torn.

Vid gudarna, hur kom du bort utur min borg? 660

HELENA.

Ve, ve, till bitter början du återgår!

Ve, bitter fråga du kastar fram!

MENELAOS.

Säg ut! ty hvarje gudaskänk man höra bör.

HELENA.

Den sak jag afskyr, som jag nu förtälja skall.

MENELAOS.

Säg dock! Att höra sina lidanden är ljuft. 665

HELENA.

Ej kom jag till fremmande ynglings bädd,

Med bevingad köl,

Men laglöst bröllops bevingade kärlek.

MENELAOS.

Säg, hvilken gud beröfvar dig ditt fosterland?

HELENA.

Min gemål, det var Zeus', det var Zeus' son, 670

Som mig bragte till Nilen.

MENELAOS.

Befängdt! han bragte dig? o gryme ord!

HELENA.

Jag gråter, och fuktar mitt ögonlock

Med tårar; Zeus' maka min ofärd var.

MENELAOS.

Hera? hvad till vår ofärd lägga ville hon? 675

HELENA.

O ve, min ofärd, källan, och det bad,

Der gudinnor sin fägring

Förhöjde! ty domen kom derifrån.

MENELAOS.

Har Hera dig för Paris' dom slik ofärd sändt?

HELENA.

Att Kypris mig beröfva — — 680

MENELAOS.

Hur då? säg ut!

HELENA.

Och Paris, som hon loft mig åt.

MENELAOS.

Olyckliga!

HELENA.

Ack ja! ack ja! och så jag till Egypten kom.

MENELAOS.

Skuggbild hon gaf istället, som af dig jag hör.

HELENA.

Och derhemma bekymren, bekymren, o mo- der, ve mig! 685

MENELAOS.

Hvad säger du?

HELENA.

Min mor ej lefver; med hängsnaran hon sig dräpte, för nesliga frieriet.

MENELAOS.

Ve mig! vår dotter, Hermione, säg, lefver hon?

HELENA.

Min make, bröllopslös, och barnlös suckar hon

Öfver sin moders nesliga älskogsbragd. 690

MENELAOS.

Ack, han, som allt mitt hus igrund förstört, Paris,

Har din, och hennes ofärd gjort, och tusendes

Bland kopparväpnade Danaer!

HELENA.

Mig från fosterlandet, osälla, fördömds,

Bortjagade en gud, och från stad, och från dig, 695

Derför att borg och bädd jag lemnade, ej lemmande,

För skamligt frieri.

KHOREN.

O, måtte dock en framtids öden välfva sig

Mer lycklige, och bota fordne smärtors sår!

BUDET.

O Menelaos, gif mig ock af eder glädje del, 700

Som jag förnimmer, men ej riktigt fatta kan!

MENELAOS.

Men, gamle man, du har ju åhört hvad vi talt.

BUDET (pekande på Helena.)

Var hon ej lidandens vid Ilios gifverska?

MENELAOS.

Hon icke; utaf gudarna bedrogos vi,

Med olycksalig molnbild uti händerna. 705

BUDET.

Hvad säger du?

Blott för en molnbild ledo vi då fruktlöst allt?

MENELAOS.

Ja, Heras verk var det, och tre gudinnors split.

BUDET.

Men hon, som här står, verkligen är din gemål?

MENELAOS.

Hon sjelf, och deruti du mina ord kan tro. 710

BUDET.

Min dotter, hur guds vilja är föränderlig,

Och outgrundligt hon omvälfver allt så lätt,

Omsättande hitåt och dit; en lider qval;

En annan, som ej några led, dock slätt förgås,

Och eger ingen säkerhet för allan tid. 715

Så du och din gemål hemsökts af lidanden;

Du genom pratet; han igenom stridsbegär.

Då när han fikte, fick han intet; men nu allt,

Och af sig sjelf hans största lycka kommen är.

Ej heller Dioskurerna, och gammal fader du 720

Vanärat, icke gjort hvad sqvallret vill.

Din bröllopshögtid nu igen förnyar jag,

Och minns de facklor, dem jag uti fyrspannsvagn

Framför dig förde åkande; i stolen du,

Som brud, med denne, lemnade ditt rika hem. 725

Ty niding den, som icke ärar husbondefolk,

Och delar glädjen, som han delar sorgerna!

Ack, vore jag, änskönt blott född till dagakarl,

Dock räknad ibland ädelsinnte tjenares

Antal, ehuru jag ej bär friborens namn, 730

Men tankesätt! Att ha af tvenne onda ting

Blott ett, är bättre: att vanartigt sinne ha,

Att heta slaf i alla andra menskors mund.

MENELAOS.

Välan, du gamle, du som mången hjeltebragd

Har mödosamt, inunder mitt befäl, utfört, 735

Gå, äfven nu deltagande uti min fröjd,

Och tillsäg vännerna, som qvar vi lemnade,

Hur allt du funnit, och hvad lycka oss har händt;

Att de på stranden bida, och afpassa der

De strider, som jag tror mig skola förestå; 740

Samt hur vi henne må ur landet stjäla bort,

Och hur vi, delande gemensamt ödes lott,

Må frälsas ur Barbarers våld, om möjligt är.

BUDET.

Det skall så ske, min konung; men jag siarns konst

Nu inser, hur den ringa är, och full at lögn. 745

Ty af eldsflamman ingen fromma hade vi,

Och ej af fåglalåten heller; dårligt är,

Inbilla sig, att menskan utaf fåglen lär!

Ty Kalkhas sade ej, och tolkade för härn,

Ehur han för en molnbild vännerna såg dö; 750

Ej Helenos; men fruktlös Troia sköflades.

Man kunde säga: guden ville icke så.

Hvi låter man sig spå? man bör af gudarna,

Med offer, om det goda be, ej låta spå.

Ty signeriet till en lockmat funnits opp; 755

Och ingen lätting riktat sig med eldprof än:

Men vett och redlighet är bästa siarkonst.

KHOREN.

Om sinne densamma tanken väcks hos mig,

Som här hos gubben: den som eger gudarna

Till vänner, har i gården båsta siarkonst. 760

HELENA.

Må vara så! och hittills allt är godt och väl

Dock hur du, arme, ifrån Troia räddades,

Att veta, ingen fromma är; men vännerne

Om vänners ofärd gerna höra hvad förspörjs.

MENELAOS.

Isanning mycket om en enda färd du sport. 765

Hvad säga om all ofärd på Aigaiska sjön,

Och Nauplios falska eldar från Euboias strand,

Och Kreta, Libyen, och de städer, jag förödt,

Och Perseus' vårdtorn? dig tillfreds ej ställde jag

Med orden; men berättelsen mig qvalde blott, 770

Af qvalen trötte tvefald plåga blefve vår.

HELENA.

Du vackrare har svarat, än jag sporde dig.

Blott ett mig säg, och lemna allt: hur länge du

På hafvets rygg, olyckelig kringirrade.

MENELAOS.

År ut, år in, till tio år vid Ilias 775

Jag hela sju års kretsar har tillryggalaggt.

HELENA.

O ve, min stackars man, lång tid du räknade!

Och räddad dän, du kommit hit, att mördad bli.

MENELAOS.

Hvad säger du, som bringar öfver mig förderf?

HELENA.

[Aflägsna dig från detta land, och fly nu strax!] 780

Af mannen der, hvars borg du ser, du dräpas skall.

MENELAOS.

Hvad har jag gjort, som vore sådan ofärd värdt?

HELENA.

Oväntad, blir du hinder för mitt giftermål.

MENELAOS.

Har någon velat dela bädd med min gemål?

HELENA.

Och skymfa mig med sådan skymf, som jag utstått, 785

MENELAOS.

Är han en enskilt herre, eller landets kong?

HELENA.

Just Proteus' son, som här i landet konung är.

MENELAOS.

Der ha vi gåtan, som af tärnan jag förnam.

HELENA.

Vid hvilken af barbarers portar stående?

MENELAOS.

Vid den, dän jag, som tiggare, bortjagades. 790

HELENA.

Begärde du dig mat? ve mig, olyckliga!

MENELAOS.

Sak samma var det; men jag gaf ej samma namn.

HELENA.

Du vet då allt — så tycks det — om mitt giftermål.

MENELAOS.

Jag vet; men om du saken sluppit, vet jag ej.

HELENA.

Din äkta bädd bevarad är okränkt åt dig, 795

MENELAOS.

Hur kan jag tro det? ljuft är talet ditt, om sannt.

HELENA.

Ser du min jämmerliga plats vid griften här?

MENELAOS.

Jag lägret ser, du arma; men hvad rör det dig?

HELENA.

Att giftermålet undgå, här knäböjer jag,

MENELAOS.

Af brist på altar, eller på barbarers vis? 800

HELENA.

Likt gudars tempel, denna grift min räddning var.

MENELAOS.

Mig ej tillåtas tör, att segla hän med dig?

HELENA.

Ett svärd dig snarare förbidar, än min bädd.

MENELAOS.

Då vore jag den uslaste bland dödliga.

HELENA.

Blygs ej för sådant, utan fly ur detta land! 805

MENELAOS.

Dig lemnande, för hvars skull Troia jag förödt?

HELENA.

Det bättre är, än att min bädd din bane blir.

MENELAOS.

Du för ett fegt, och Ilios ovärdigt tal.

HELENA.

Du ej tyrannen dödar, som du vill kanske.

MENELAOS.

Har han en kropp då, som med svärd ej såras kan? 810

HELENA.

Får se! Omöjligt våga, aldrig vis man höfs.

MENELAOS.

Skall tigande jag låta fjettra händerna?

HELENA.

Nu är du rådvill, här behöfves fintlighet.

MENELAOS.

Mer ljuft är, efter bragden dö, än utan bragd.

HELENA.

Ett hopp står qvar, hvaraf vår räddning helt beror. 815

MENELAOS.

Bör räddning köpas, fås med våld, med goda ord?

HELENA.

Om ej tyrannen visste, att du kommit hit.

MENELAOS.

Hvem säger det? Han ej kan veta, ho jag är.

HELENA.

Han har en bundsförvandt derinne, gudar lik.

MENELAOS.

Orakel, sittande fördoldt i borgens vrå? 820

HELENA.

Nej! men en syster: Theonoe så heter hon.

MENELAOS.

Orakelmessigt namnet är; hvad gör hon? säg!

HELENA.

Allt vet hon; och din ankomst säger åt sin bror.

MENELAOS.

Låt oss då dö! ty jag omöjligt döljas kan.

HELENA.

Ifall vi kunde röra henne, bedjande? 825

MENELAOS.

Att göra hvad? på hvilka tankar för du mig?

HELENA.

Att ej för brodren nämna om din ankomst hit.

MENELAOS.

Om hon bevekes, skulle vi bege oss hän?

HELENA.

Med hennes vetskap ganska lätt; men eljes ej.

MENELAOS.

Det vara må din sak! Bäst qvinna qvinna höfs. 830

HELENA.

Med mina händer hennes knän vidrörer jag.

MENELAOS.

Nåväl; men om hon ej beveks af våra ord?

HELENA.

Då dräps du, och jag, arma, blir med våld förmäld.

MENELAOS.

Jag vore då förrädare, och våldförd du.

HELENA.

Men vid ditt hufvud svärjer jag en helig ed. 835

MENELAOS.

Nvad säger du? att hellre dö, än byta bädd?

HELENA.

För samma svärd, som du, och falla bredvid dig.

MENELAOS.

Till yttermera visso, tag mig nu i hand!

HELENA.

Rättså! och när du dör, guds dager lemnar jag.

MENELAOS.

Beröfvad dig, jag äfven gör på lifvet slut. 840

HELENA.

Hur dö vi, att vi måtte ära ha deraf?

MENELAOS.

Se'n dig jag dräpt på grafven här, jag dräper mig.

Dock först vi skole kämpa ut en väldig kamp

Om din besittning; ho som vill, kan skåde på!

Min Troer ära ärnar jag ej spilla bort, 845

Ej heller, länd till Hellas, lida mycket hån,

Jag, som beröfvade Thetis sin hjelteson,

Som Telamonske Aias mordsvärd skådade,

Och Nestor sonlös. Skulle jag mig undandra,

Att döden möta, för min egen makas skull? 850

O nej! ifall allvise äro gudarne,

Den tappre mannen, som af fienderna dräps,

I grafvens djup omsluta de med otung jord;

Men på den fege kasta de tung börda mull.

KHOREN.

O gudar, måtte alltid bli vällyckelig 855

Den Tantaleiske slägten, från olyckor skild!

HELENA.

O, ve mig arma! ty mitt öde sådant är.

Ack, Menelaos, det är slut med oss! ur slottet går

Orakelqvinnan Theonoe; ett slammer hörs

Af undanskjutna riglar: fly! — men hvarför fly? 860

Frånvarande, närvarande, hon vet att du

Hitkommit, stackars jag! med mig är slut.

Så, ifrån Troia räddad, och barbarers land,

Emot barbarers svärd du åter störta skall.

THEONOE.

Gå du förut, och bär framför mig facklors glans; 865

Och etherns rymder, uppå heligt vis, vig in,

Att utaf himlens rena flägt vi mötas må.

Du åter vägen, om af någon oren fot

Den trampad är, åt helga reningsflamman gif,

Och skaka facklan, att jag sedan vandrar fram. 870

Men när ni gudarna min gärd hemburit, ni

På borgens härd dess eld tillbakabringen strax.

O Helena, hvad hörs? hur slog min spådom in

Din make Menelaos, hitländ skådar du,

Din skugggestalt beröfvad, liksom sina skepp; 875

Du arme man, hvad faror du undsluppit har!

Och vet ej, om du kommer hem, om stannar här.

Ty split bland gudar ställes till, och samladt råd

Hos Zeus om dig, och dina öden, denna dag.

Hera, som dig tillförene fiendtlig var, 880

Nu är bevågen, och till hemmet rädda vill

Med Helena, att Hellas klarligt finna må,

Hur Alexandros lycka, Kypris skänk, var falsk.

Men Kypris deremot din hemkomst hindra vill,

Att hon ej röjas må, ej synas handlat, för 885

Helenas skull, med gäckad bädd, sin fägrings pris.

Af mig beror nu, om, hvad Kypris önskar, jag

Din hitkomst röjer för min bror, och störtar dig,

Om jag, med Hera hållande, dig rädda vill,

Och tiga för min broder, som mig dock befallt 890

Tillsäga, när du kommen vore till vårt land.

Ho vill nu till min broder gå med tidningen

Derom, på det jag sedan lefva må i ro?

HELENA.

Du gudamö, jag faller ned vid dina knän,

Och tager in en ingalunda lycklig plats, 895

För min skull, och för hans, jag, omsider sedd,

Är i beråd, att se med egna ögon dräpt.

O, må du icke för din broder min gemåls

Hitkomst berätta, som i kärsta armar ländt!

Ack, rädda honom, ber jag dig, och mot din bror 900

En sådan systerkärlek aldrig nånsin röj,

Som köpes på bekostnaden af pligt och rätt!

Gud hatar öfvervåld, samt bjuder menskorna

Sitt eget gods besitta, och ej gå på rof.

Man måste låta fara orätt fången skatt, 905

Gemensam himmelen för alla dödliga,

Och jorden är, på hvilken, riktande sitt hus,

Man annor gods ej hafva bör, och ta med våld.

På gudars bud, men högst olyckeligt för mig,

Mig Hermes gaf åt fader din, att räddas så 910

Åt denne make, som mig återtaga vill.

Hur skulle, dräpen, han mig återfå? och hur

Din fader åt den döde ge den lefvande?

Besinna nu, hvad himlen fordrar och din far,

Om både guden och den döde vilja, om 915

De icke vilja, att man andras återger.

Det förra, tror jag; och derför din vrånge bror

Ej bör du mera lyda, än din frome far.

Men om du, som orakelgifverska, ändock

Din fars rättvisa fordringar tillintetgör, 920

Men orättvise brodrens önskan fyller opp,

Det skamligt är, att gudars råd du alla vet,

Vet hvad som är, hvad ej; men ej, hvad rätt.

Mig arma, som i sådan ofärd är försänkt,

Befria, och den blinde slumpens verk förstör! 925

Ej finns en dödlig, som ej hatar Helena,

Om hvilken det i Hellas heter, att, min man

Förrådande, jag bott i Phrygers gullpalats.

Men om jag Hellas' trampa får och Spartas jord,

Och de få se och höra, huru gudars svek 930

Dem ödde, och förräderskan var icke jag,

Bland kyska makars tal de åter teckna mig,

Och jag styr ut min dotter, som ej anbud haft,

Och lyktande mitt smärtesama irrtåg här,

Jag njuter rikligen af hemmets öfverflöd. 935

Ty hade han — med ett ord sagdt — i striden dräpts,

Med tårar åt den mistade jag hyllning gett,

Men skall man nu den räddade beröfva mig?

O nej, du gudamö, hos dig bönfaller jag:

Mig visa denna ynnest, och din ädle far 940

I seder likna; ty för barn är skönsta pris,

Att den som eger en rättskaffens fader, sjelf

Ådagalägger samma tankesätt, som han.

THEONOE.

Bedröfvelig är visst framställningen, du gjort,

Bedröfvelig din lott; men gerna önskar jag 945

Af Menelaos äfven höra ord i sak.

MENELAOS.

Mig egnar ej på knä för dig att falla ned,

Ej heller fukta ögonen med tårar; ty

Jag öfver Troia, genom vekhet, bragte skam.

Visst säger folket: höfves nog välbördig man, 950

Att låta tåren, i olyckan, trilla ned.

Men denna ära, om det eljes ära är,

Jag aldrig öfver goda modet ställa vill.

Dock, om dig synes godt, att rädda fremlingen,

Som rättvist fordrar, att sin maka återfå, 955

Så gif, och rädda! Om ej detta lyster dig,

Jag ej för första gången nu, men mången gång

Olycklig var, och nedrig qvinna heter du.

Men hvad jag anser värdigt mig och rättvisan,

Och hvad som aldramest ditt hjerta gripa skall, 960

Det vill jag vid din faders grift uttala varmt:

Du gamle man, som denna graf af sten bebor,

Min maka återgif, som jag af dig begär,

Som Zeus hitsände, för att räddas mig af dig!

Nog vet jag, att ej du, som död, kan återge; 965

Men ej sin fader, den ur graf anropade,

Och ärofulle, någonsin hon önska kan

Vanrykte nu, då saken är i hennes våld,

O, dödsgud Hades, äfven dig åkallar jag,

Dig, som just för min makas skull mång offer fick, 970

Utaf min glafven härjade, och har din lön:

Dem allesamman lefvande tillbakasänd!

Om ej, så tvinga henne, att, sin frome far

Ej olik, hon tillbakagifver min gemål!

Men om min maka J beröfva ärnen mig, 975

Hvad hon i talet gick förbi, framställer jag.

Af ed jag bindes, gudamö, besinna det!

Att först inlåta mig i tvekamp med din bror,

Om han skall stupa, eller jag: helt enkel sagdt.

Men om han ej tillstrids vill ställa fot mot fot, 980

Och medelst hunger jagar oss, bönfallande,

Jag fast beslutit döda henne, och dernäst

I hjertat störta detta mitt tvehvässta svärd,

På sjelfva kumlet här, att blodets rännilar

I grafven nederdrypa, och vi ligga må 985

Två lik invid hvarandra, på välpyntad graf,

Åt dig till evig smärta, åt din far till skam.

Ty henne ingen äkta skall; ej broder din,

Ej någon annan, men jag bringar henne hän,

Om ej till mina, till de dödes boningar. 990

Hvad nu? igenom tårarna förqvinnligad,

Jag vore mera ömkelig, än bragderik.

Dräp, om dig lyster! nesligt du ej dräper mig;

Låt dig beveka heldre dock af mina ord:

Då är du rättvis, och jag makan återfår. 995

KHOREN.

Af dig beror, du gudamö, utgången nu;

Fäll sådan dom, att alles bifall lemnas dig!

THEONOE.

Fromsinnad är jag af natur och böjelse,

Mig sjelf jag älskar, och min faders goda namn

Jag ej vill smutsa, och min bror ett gunstbevis 1000

Ej heller gifva, som vanryktad gjorde mig.

Ett herrligt tempel åt Rättvisan finnes redd

Uti mitt bröst, och då jag det utaf Nereus

I arf har fått, jag Menelaos rädda skall.

Och efter Hera vill dig visa välbehag, 1005

Med henne delar jag beslut, men Kypris mig

Bevågen vare, fast vi ej gå samma väg,

Och jag vill bjuda till, att evigt jungfru bli!

I hvad du här vid grafven förebrår min far,

Jag åsigt delar: orätt vore gjordt af mig, 1010

Om jag ej gåfve; ty ifall han lefde, sjelf

Åt dig han skulle henne ge, åt henne dig.

En sådan rätt tillkommer alla menniskor,

Såväl inunder jord, som ofvan jord. Och själn

Utaf de döda lefver ej, men eger qvar 1015

Odödligt vett, upp till odödlig ether flydd.

Att derför göra saken kort, jag tiga vill

Med hvad nu bönfallit om deltagerska

Uti min broders galenskap jag aldrig blir.

Så gör jag honom verklig tjenst, fast jag ej tycks, 1020

Ifall jag vänder honom bort från gudlöshet.

Utfinnen derför sjelfve rätta vägarna,

Men jag vill stiga undan, och förblifva stum.

Från gudarna begynnen, och anropen först

Kypris, att hon till fosterlandet släpper dig, 1025

Och Hera sedan, att vid gammal gunst hon blir,

Som för din räddning, och för din gemåls hon hyst,

Och du min döde fader, allt hvad jag förmår,

För gudahörsam, aldrig gudlös heta skall.

KHOREN.

Den orättfärdige ej nånsin lycklig var; 1030 Men hopp om räddning uti sig rättvisan har.

HELENA.

O Menelaos, gudamön har räddat oss;

Nu återstår för dig, att öfverväga grannt,

Och ett gemensamt räddningsmedel tänka ut.

MENELAOS.

Så hör mig nu; ty du är husvarm längese'n, 1035

Och har med kongens tjenare tillhopabott!

HELENA.

Hvi sade du mig det? du ger förhoppningar,

Som om du något ärnade för bådas väl.

MENELAOS.

Bland dem, som styra fyrspannsvagnar, kunde du

Väl någon öfvertala, att oss lemna en? 1040

HELENA.

Javäl! men huru kunde väl vi rymma bort,

Vi, som ej fälten känne i barbarers land?

MENELAOS.

Det blir omöjligt. Hvad? om jag i borgen dold,

Dess konung skulle dräpa med mitt tvebettssvärd?

HELENA.

Ej systren dig fördroge, ej förtege det, 1045

Ifall du mörda ärnade dess egen bror.

MENELAOS.

Ock finns ej skepp, hvarpå vi kunde rädda oss

Med flygten; ty det skepp, vi haft, rår hafvet om,

HELENA.

Hör på, om qvinna ock kan tala kloka ord!

Vill du, man säger, att du dött, fast du ej dött? 1050

MENELAOS.

Ett svårt jertecken! Om det båtar mig, likväl

Jag är beredd, att heta död, fast jag ej dött.

HELENA.

Jag redo är, att med hårklippning och med gråt,

På qvinnovis, beveka den gudlöse karln.

MENELAOS.

För oss hvad räddningsmedel finns väl deruti? 1055

Utslitet redan är ett sådant talesätt.

HELENA.

Liksom åt den, som dött i sjö, en hedersvård

Åt dig, att resa, jag begär af landets drott.

MENELAOS.

Om han tillåter det, hur kunne vi ändock

Förutan skepp oss rädda, se'n vi vården rest? 1060

HELENA.

En farkost jag begär, hvarmed vi sänke ned

I hafvets armar din begrafuings prydnader.

MENELAOS.

Det allt är bra, förutom ett: om han påland

Befaller vården resa, duger finten ej.

HELENA.

Vi skole säga, att i Hellas sed ej är, 1065

Att dem påland begrafva, som ha dött i sjö.

MENELAOS.

Deri du visst har rätt; och jag vill följa med,

Och lägga tillbehöret allt på sagde skepp!

HELENA.

Du framför allt bör vara med, och dine män

Hvarendaste, som ur skeppsbrottet räddades. 1070

MENELAOS.

Och om jag träffar egna män på ankarplats, svärdväpnad kämpe der vid kämpe uppställd står.

HELENA.

Om detta allt du vårda bör; men blefve blott

För våra segel vinden god, och skeppets fart!

MENELAOS.

Skall ske! ty gudar göra slut på mina qval. 1075

Af hvem skall du dock säga, att min död försports?

HELENA.

Af dig! och säg, att ensam du med lifvet slapp,

Hitseglande med Atreus' son, som du såg dö.

MENELAOS.

Och dessa trasor, hvilka hänga kring min kropp,

De skola om mitt skeppsbrott bära vittnesbörd. 1080

HELENA.

Nu kom det lägligt, som olägligt mistes då

Och denna ofärd kunde lätt vår lycka bli.

MENELAOS.

Behöfver jag med dig i kongaborgen gå?

Kanske vi sitte stilla här på denna graf.

HELENA.

Blif qvar! ty om han öfverdådigt sig beter 1085

Så skall dig denne grafvård rädda, och ditt svärd.

Men jag vill gå ditin, afklippa lockarna,

Och byta bort den hvita kappan mot en svart,

Och med en blodig nagel rista kindens hy.

Ty stor är frågan, och jag ser två hufvudmål: 1090

Om jag ertappas stemplande, jag måste dö;

I annat fall jag hemmet når, och räddar dig.

Du, dyrkansvärda, delande din bädd med Zeus,

O Hera, lindra du två arme menskors qval!

Derom vi bedje, sträckta armar lyftande 1095

Mot himlen, der du ber i stjernors etherglans!

Och du, som, för mitt bröllop, skönhetspriset vann,

Dionas dotter, Kypris, ej min ofärd gör!

Nog är den skymf, hvarmed du re'n beskymfat mig,

Blottställande mitt namn, ej mig, bland Troerna. 1100

Men om du vill mig dräpa, så tillåt mig dö

I fosterlandet! Hvi omättelig på qval,

Bestyr du städs om kärlek, svek, bedrägeri,

Om arga funder, blodiga förödelser?

Ty om du hofsam vore, ibland gudarna 1105

För menskor ljufvast vore du: det säger jag.

KHOREN.

Dig, som inunder löfsmyckade tak Stroph. 1.

Sitter, på ljudande gren, åkallar jag,

Dig, sköntonande, melodiska fågel,

Gråtande näktergal! 1110

HELENA.

Kom, drillande, ack, med din fina näbb,

Och understöd mina tårar;

Den stackars Helenas hjertqval,

Och Iliadernas ömk-

liga ofärd sjungande. 1115

Under Akhaters spjut,

Då när han kom, han kom, som med barbariska årblad

Öfver brusande fälten lopp, åt Priamiderna futtig brud

Från Lakedaimon bringande,

Dig, o Helena, Paris, den svårgifte, 1120

Ledsagad af Aphrodite.

Akhaier många, af spjut och af stenkast Motstr. 1.

Kufvade, bo i ömklige Hades tjell,

Och makarna jemmerligt afklippt håret,

I ödsliga sofgemak 1125

Akhaier många, se'n flammande eld han tändt

Uppå kringflutna Euboia,

Ensam Nauplios ock

Mot Kaphareiske klippan vrok,

Och Argeiska stranden, 1130

Genom ett svekfullt bloss.

Hemnlös är den Maleska klippestrand, för barbarens tåg,

Då från fädernelandet fjerran han kom, vid stormars ras,

Jertecken, ej jertecken, bringande,

Utan Danaers split, ombord, 1135

Heras heliga molnbild.

Hvad som är gud, eller ej gud, eller midtemellan, Str. 2.

Ho bland dödliga har,

Forskande aldralängst, upp-

täckt, skådande gudars verk, 1140

Huru de hit och dit, och dit,

Och åter hit, med motsatt

Vexling löpa, och oförmodad?

Du, o Helena, är dock dotter af Zeus;

Ty vingad fader uti Le- 1145

das sköte dig lade ned.

Och se'n utskreks du i Hellas,

Som brottslig, okysk, trolös, gudlös; jag vet ej

Något, som säkert är bland menskliga ting;

I gudars ord jag funnit sanning. 1150

Dårar J ären alle, som ära i härnaden Motstr. 2.

Finnen, med svärdsegg

Sökande obetänkt

Dämma de dödliges hjerteqval.

Skola de stillas med blodig fejd, 1155

Varder på split ej ände

Nånsin i menskors städer,

Som lemnade Priamiska landets sofgemak,

Änskönt de kunnat slita med ord

Din tvist, o Helena. 1160

Nu bo de der nere i Hades värd,

och liksom en blixt från Zeus, har murarna härjat eld,

Bringande qval på qval med qval

I [svåra] Iliska nederlagen.

THEOKLYMENOS.

Hell dig, min faders minnesvård! vid borgens dörr 1165

Jag dig begrof, o Proteus, att dig här tilltala få,

Ty alltid, då han vandrar ut, och kommer hem,

Theoklymenos, din son, anropar, fader, dig.

Nu derför hundarna och villebrådets nät

I försteborgen bringen in, J tjenare! 1170

Jag många gånger redan bannat upp mig sjelf,

För det vi ej med dödsstraff näpse nidingar.

Och nu jag hört, att en Hellen helt uppenbart

Till landet kommit, obemärkt af spejarne,

Sjelf en spion kanske ock för att stjäla bort 1175

Min Helena; och han skall dödas, om han grips.

O ve!

Men, som det synes, allting redan undanjordt

Jag finner; ty sin plats vid vården lemnande,

Har Tyndaridskan seglat hän från detta land.

Hollah! frånskjuten riglarna, och hästarna 1180

Från krubban lösen, och framdragen vagnarna,

Att, för besvärets skull, ej stjälandes bortförs

Ur denna bygd den qvinna, som jag håller kär.

Men stilla! ty Jag skådar dem jag jaga tänkt,

Närvarande i borgen, och ej flyktade. 1185

Säg, qvinna, hvi du klädt svart mantel dig uppå,

Utbytande mot hvit? och hvi du lockarna

Ifrån det stolta hufvudet med saxen klippt?

Och hvi du fuktar kinderna med tårars dagg,

Så gråtande? Af nattens dröm kanske bevekt, 1190

Du suckar; eller har du hemifrån försport

Ett rykte, som ditt sinneslugn har ödelaggt?

HELENA.

Min herrskare! det namnet redan ger jag dig:

Jag är förlorad; allt är slut, jag finns ej mer.

THEOKLYMENOS.

Hvad är åfärde? hvad olycka hände dig? 1195

HELENA.

Hur säga ut det? Menelaos dött! o ve!

THEOKLYMENOS.

Jag glädes icke åt ditt tal, som gör mig säll.

Hur vet du detta? har Theonoe det sagt?

HELENA.

Hon sjelf, och en, som var tillstädes, då han dog.

THEOKLYMENOS.

Är någon hitländ, som förvisso säger det? 1200

HELENA.

Visst är han kommen; må han fara, som jag vill!

THEOKLYMENOS.

Hvem är han? och hvar är han? gif mig fullt besked!

HELENA.

Han är det, som vid minnesvården sitter skrämd.

THEOKLYMENOS.

Ack, vid Apollon, hvad hans drägt ohygglig är!

HELENA.

Ve mig! jag menar, att min makes är likdan. 1205

THEOKLYMENOS.

Hvad landsman är han? hvadan lände han till oss?

HELENA.

Hellen; ibland Akhaier en, som följt min man.

THEOKLYMENOS.

På hvad sätt säger han, att Menelaos dog?

HELENA.

På aldraömkligaste sätt i hafvets svall.

THEOKLYMENOS.

Hvar seglade han då uppå barbarers våg? 1210

HELENA.

Mot Libyens hamnlösa klippor upp han kastades.

THEOKLYMENOS.

Hur kommer det sig, att ej dog hans reskamrat?

HELENA.

Mer lycka än den store har en ringa man.

THEOKLYMENOS.

Hvar lemnade han skeppets vrak, hitkommande?

HELENA.

Der han bordt ömkligt dö, men ej Meneleos. 1215

THEOKLYMENOS.

Han dog då, han; uppå hvad båt kom denne hit?

HELENA.

Af okändt sjöfolk säger han sig tagen upp.

THEOKLYMENOS.

Hvar är, för dig, till Troia skickad olycksbild?

HELENA.

Du menar molngestalten? hon till ethern for.

THEOKLYMENOS.

O Priamos, och Troias jord, hvad lumpet slut! 1220

HELENA.

Jag äfven delar Priamiders olyckslott.

THEOKLYMENOS.

Din make han med jord betäckte, eller ej?

HELENA.

O nej! ve mig, olycklige, för mina qval!

THEOKLYMENOS.

Fördenskull blonde hårets lockar klippte du?

HELENA.

Min vän, kantänka, är hvaren, som träffas här. 1225

THEOKLYMENOS.

Är det medrätta detta olycksfall begråts?

HELENA.

Du toge lätt, ifall din syster skulle dö?

THEOKLYMENOS.

Visst ej! — hvad nu? du vill bo qvar på denna vård?

HELENA.

Hvi skymfa mig, och icke ge den döde ro?

THEOKLYMENOS.

Du är din make trogen, du, och afskyr mig? 1230

HELENA.

Visst icke mera; ställ du till med bröllopet!

THEOKLYMENOS.

Du kommer sent; men jag likväl belåten är.

HELENA.

Vet du en sak? det gamla må vi glömma bort!

THEOKLYMENOS.

Uppå hvad vilkor? Ära bör mot ära ges.

HELENA.

Vi stifte fred, och du med mig försonar dig. 1235

THEOKLYMENOS.

Allt groll jag lemnar, som må vara fågelfritt.

HELENA.

Vid dessa dina knän alltså, min vordne vän, — — —

THEOKLYMENOS.

Hvad äflas du, och sträcker händren bedjande?

HELENA.

Min drunknade gemål jag gerna jorda vill.

THEOKLYMENOS.

Han ju försvunnit; vill du skuggan jorda ned? 1240

HELENA.

Det är Helleners sed, när någon dött i sjön.

THEOKLYMENOS.

Att göra hvad? I sådant vis är Pelops' ätt.

HELENA.

Att jorda uti toma mantlars väfnader.

THEOKLYMENOS.

Begraf, och res en vård hvarhelst du nånsin vill!

HELENA.

Sjömän, som drunknat, icke så begrafve vi. 1245

THEOKLYMENOS.

Hur i all verlden? Jag ej vet Helleners bruk.

HELENA.

På sjön vi bringe hvad de döda görs behof.

THEOKLYMENOS.

Hvad fordrar du, att jag den döde gifva skall?

HELENA.

Jag, oerfarna, vet det ej, förr lyckelig.

THEOKLYMENOS (till Menelaos.)

Du, fremling, glada tidender medbragte hit. 1250

MENELAOS.

Ej för mig sjelf, ej heller för min döde drott.

THEOKLYMENOS.

Säg, huru J begrafven dem, som dött i sjö?

MENELAOS.

Allt som en hvar har råd dertill och lägenhet.

THEOKLYMENOS.

Det koste, hvad det kosta vill, för hennes skull.

MENELAOS.

Åt de aflidna offras, till en början, blod. 1255

THEOKLYMENOS.

Hvems blod? låt höra, och jag dig hörsamma vill.

MENELAOS.

Afgör det sjelf! ty hvad du ger, tillräckligt blir.

THEOKLYMENOS.

Häst eller tjur, är brukligt hos Barbarerna.

MENELAOS.

Och när du ger, så ge hvad anstår riddersman!

THEOKLYMENOS.

I mina rika hjordar finns allsingen brist. 1260

MENELAOS.

Medtages ock uppbäddad säng, men eljes tom.

THEOKLYMENOS.

Skall ske! Hvad annat att medtaga brukar man?

MENELAOS.

En kopparrustning, ty han var ju vapnets vän.

THEOKLYMENOS.

Allt hvad jag ger skall Pelopider värdigt bli.

MENELAOS.

Och vidare de sköna alster jorden bär. 1265

THEOKLYMENOS.

Hur, och på hvad sätt anförtron J det åt sjön?

MENELAOS.

Ett skepp bör vara ock tillhands med roddare.

THEOKLYMENOS.

På hvilket afstånd bör från land farkosten stå?

MENELAOS.

Så att från land med njuggan nöd man svallet ser,

THEOKLYMENOS.

Utaf hvad orsak vördar Hellas detta bruk? 1270

MENELAOS.

Att vågen ej må bära gåfvorna till land.

THEOKLYMENOS.

Pheinikisk snabb galeja strax skall vara här.

MENELAOS.

Det vore skönt, och Menelaos till behag.

THEOKLYMENOS (pekande på Helena)

Kan du ej ensam, utan henne, göra allt?

MENELAOS.

Det värfvet är en moders, makas, eller barns. 1275

THEOKLYMENOS.

Är, — som du säger — hennes pligt mot sin gemål.

MENELAOS.

På sista äran fromheten ej döden svek.

THEOKLYMENOS.

Hon må då gå! from maka fostra, mig tillhör.

Jag hastar in, och väljer ut begrafningsskänk,

Och dig ej heller tomhändt hän affärdar jag, 1280

Se'n henne du tillnöjes gjort. Emedan du

Mig bringat goda tidender, för trasorna,

Du kläder får och mat, så att ditt fosterland

Du hinna må, som nu jag så eländig ser.

Men, stackars qvinna, ej du bör för ingenting 1285

Här qvälja dig; Meneleos sin bane fått:

Din döde make aldrig mera lefva tör.

MENELAOS.

Det är din pligt, du unga toka, att gemåln,

Som här står, älska, och förgäta den som dött;

Det är i denna stunden för dig aldrabäst. 1290

Men kommer jag till Hellas än, och räddad blir,

Från fordna tadlet jag dig friar, om du är

En sådan qvinna, som du bör, mot din gemål.

HELENA.

Rätt så! och aldrig tadla skall gemålen mig,

Och du, som vittne är dertill, skall veta det. 1295

Men, arme man, gå in, och skaffa dig ett bad,

Och andra kläder äfven; uppå uppskof ej

Jag tjenar dig; ty så du dock välvilligast

Åt Menelaos, kärstan min, den sista tjenst

Bevisar, om i mig du träffar den du bör. 1300

KHOREN.

Gudars borgboende moder förr Stroph. 1.

Ströfvade kring på ilande fot,

Genom skogrika lunder,

Genom flodernas vattenbädd,

Och hafvets brusande böljor, 1305

Af saknad efter bortfaren mö,

Hvars namn ej nämnas får.

Och de Bromiske skramlor ett gällande

Ljud ifrån sig gåfvo,

Då okade drakars par 1310

Gudinnan spänndes för ståtvagn,

Och for, att söka bortröfvad mö;

Ifrån jungfruliga danser ryckt.

Derhos stormfotige tärnorne

Voro, med bågen Artemis, och 1315

Med spjut försedda Gorgonen,

Men ljungande från himmelens höjd

Zeus annat öde beskärde.

Mångirrande färdens mödor när Motstr. 1.

Modren bringat till slut, 1320

Spanande efter sin dotters

Svekliga, gåtlika bortkomst,

Hon ödde Idaiska Nymphrens

Snöfostrade vårdtorn,

Och, af sorg, sig kastade ned 1325

I snöymniga snår på berget.

Men åt dödliga jordens vissnade fält

Ej plöjdes, ej gåfvo frukt,

Och hon ödde menniskors slägt.

Åt hjordarna sände hon ej 1330

Skönbladige klasars friska spis;

Lifvet för mången slöts;

Ej offer åt gudar räddades,

Ej bullar för altaret gräddades,

De daggiga källor förbjöd hon, 1335

Utlemna sin silfverskatt,

Vid sin dotters eviga saknad.

Och när hon gjort slut på festgelag Stroph. 2.

För gudar och dödliges slägt,

Zeus, för att stilla modrens harm,

Den hiskliga, talte så: 1340

Gån, J vins Khariter,

Gån, och vreden hos Deo,

Smärtan för dottrens skull,

Hejden med jubelljud,

Gån, sångmör, med dans och sång! 1345

Nu kopparns skräckliga stämma,

Från skinnbespännda pukorna,

Väckte den skönsta bland gudar först,

Kypris: gudinnan log,

Och i händren tog 1350

Djupljudige flöjten,

Af dess toner förtjust.

Och Aïdes, hvilket ej rättvist var, Motstr. 2.

Du tände med kärlekens glöd,

Och ådrog dig stormäktig mors 1355

Harm, o dotter, gudinnans

Fester ej vördande.

Mycket förmå hjortkalfvars

Mångskiftande skinn,

Och med murgrön virad blomsterstjelk 1360

Kring heliga thyrser,

Och trollhjuls luftige rörelse,

Svängde i kretsad fart;

Och hårets lockar, som svalla vildt,

Vid gudinnans helnattliga fest, 1365

Som, efter dagarnas slut,

För sig utvalde Selana.

Du var stolt på din fägring blott.

HELENA.

Väninnor, allting går för oss derinne bra,

Ty Proteus' dotter, understödjande vår list, 1370

När hon tillspordes, om min make vore här,

Ej röjde för sin bror, men sade, mig till tjenst,

Att han, i jorden gömd, ej skådar dagens ljus.

Också min make klädt sig skönsta vapen på,

Ty skölden, som han skulle sänka ned i sjön, 1375

Instickande igenom grepet ädel hand,

Nu sjelf han bär, och spjutet håller han jemväl,

I fullt beråd, att äran åt den döde ge.

Och välbetänkt till värn han sig beväpnat har,

Till många tusende barbarers nederlag, 1380

Såsnart ombord vi stigit på beårad båt,

Emot skeppsbrutna drägten har han kläder bytt,

Som jag åt honom stökat till, se'n bad jag redt,

Umburet långa tider, utaf flodens dagg.

St.! utur kongaborgen tågar han, som tror 1385

Sig uti händren ha mitt bröllop, färdiggjordt:

Jag tiga måste, men af dig utkräfve vi

Välvilja och tystlåtenhet, ihändelse

Vi sjelfve frelste, kunde äfven frelsa dig.

THEOKLYMENOS (framträdande).

Irad, irad! som eder fremlingen befallt, 1390

J tjenstekarlar, bärande hafsoffrena!

Men Helena, om du ej menar, att jag pratar dumt

Gör mig tillviljes, och blif qvar! Ty samma tjenst

Sker ju din make, om du följer, eller ej

Förty jag rädes, att en lystnad kommer på, 1395

Som lockar dig, att störta ned i vågens svall,

Af kärleken förvillad till din fordne man:

Så häftigt honom sörjer du, som mer ej finns.

HELENA.

Ack, dn min nye make, oundvikligt är,

Sitt första gifte, och ungdomliga förbund 1400

Att ära; ja, af kärlek till gemålen, jag

Med honom doge; men hvad glädje hade väl

Den döde af min död? derför tillåt mig gå,

Och bringa honom sjelf begrafnings-skänkerna!

Dig gifve gudarne hvad jag dig gernast vill, 1405

Samt denna fremling, derför att han hjelper mig!

Mig skall du finna sådan, som du hafva bör

Husfru i huset, då mot Menelaos du

Och mig är godsinnt: denna saken sidor har.

Nu, ho som skepp skall gifva, hvarpå gåfvan går, 1410

Befall! på det din ynnest jag mottage fullt.

THEOKLYMENOS (till en tjenare).

Gå du, och lemna dessa ett Sidoniskt skepp

Af femti åror, och derjemte roddare!

HELENA.

Bör han ej skeppsbefälet ha, som ståten styr?

THEOKLYMENOS.

Ja visst! och mine sjömän lyssne till hans bud. 1415

HELENA.

Befall en gång ännu, att rätt de dig förstå!

THEOKLYMENOS.

En gång ännu, en tredje äfven, om du vill.

HELENA.

Dig önskas lycka; gånge ock mitt anslag väl!

THEOKLYMENOS.

Öd ej med tårar mellertid din fina hy!

HELENA.

Dig denna dag min tacksamhet bevisa skall. 1420

THEOKLYMENOS.

Utaf de döda intet vinnes, möda blott.

HELENA.

Det som jag menar, vederfars dig här och der.

THEOKLYMENOS.

Jag blir dig lika buld gemål, som Menelcos.

HELENA.

Du är visst makalös; mig sakens utgång bryr.

THEOKLYMENOS.

Af dig beror, om du mig ger välvillighet. 1425

HELENA.

Att vänner älska, skall ej nu man lära mig.

THEOKLYMENOS.

Vill du, att sjelf i edert tåg jag tager del?

HELENA.

Visst icke; blif ej egne slafvars slaf, min drott!

THEOKLYMENOS.

Rätt så! ej Pelopiders plägsed aktar jag.

Ty mitt palats är rent; ej heller andan här 1430

Uppgaf Meneleos; strax någon måste gå,

Samt bjuda mina höfvitsmän, att bröllopets

Prunksmycken bära till min borg; den vida jord

I saliga låfsånger måste skrika ut

Ett afundsvärdt biläger mellan mig och Helena. 1435

Du, fremling, res åstad, och se'n du anförtrott

I hafvets famn, åt hennes fordne man, en gärd,

Till borgen åter, med min maka, skynda dig,

Att, när du bröllopsmåltiden med mig förtärt,

Hemvända, eller, dröjande, välplägas här. 1440

HELENA.

O Zeus, du kallas fader vår, och allvis gud,

Se till oss neder, och från onde fria oss!

Till oss, som dragas med den största olyckslott,

Ditt bistånd sänd! om du oss med lillfingret rör,

Vi skole nå det målet, som vi önske nå; 1445

Ty vedermödor redan pröfvade vi nog.

J gudar, hören, och förlänen hvad mig godt

Och nyttigt är! Ej bör jag städs olycklig bli,

Men stå på stadig fot. Om denna enda gunst

J skänken, gören J mig säll för evig tid. 1450

KHOREN.

O du Phoinikiska, Sidonska Stroph. 1.

Snabba galeja, plaskvågors mor,

Roddens väninna,

Khorförarinna, för fagra

Delphiner, då hafvets bryn 1455

Af fläktar ej upprördt är,

Och sjöns klarblickiga dotter,

Vindstilla, sig yttrar så:

Hissen segel, åt vindarna

Lemnande makt, 1460

Och fatten i åror af furu,

O sjömän, o sjömän,

Till den Perseiska stads

Skönhamniga strand bringande Helena hän!

Träffa du torde vid flodens brädd Motstr. 1. 1465

Leukippiska flickorna, eller framför

Pallas' tempel kanske,

Omsider i danser mängd,

Eller Hyakinthos' festgelag, —

De nattliga fröjders, — 1470

Hans, som i täflingen,

Med diskos rullande tallrik

Dräptes af Phoibos; thy det Lakainska land

Högtidelig offerdag

Zeus' son att fira befallte. 1475

Men Helena lemnat derhemma en dotter,

* * * * * * * * * *

Vid hvars bröllop ännu ej facklor lyst

I luftens rymder, ack, Stroph. 2.

Att vi vore de Libyske

Vandringsfåglar ändock, 1480

Som, lemnande vinterlig regnskur,

Resa, den aldraälsta

Flöjt hörsammande,

Herdens, som, vattenfri,

Fruktgifvande ängd på vår jord 1485

Öfverflygande, jublar.

J vingade, och långhalsige,

Som faren med himlens moln ikapp,

Inunder Pleiaderna ilen,

Och Orion, den nattlige, 1490

Ack, förkunnen det budskap,

När till Eurotas J ländt,

Att Menelaos, som Dardanos'

Stad intagit, skall lända hem!

O, kommen i ridderlig vagn, Motstr. 2. 1495

Genom ethern hastande,

J söner af Tyndareus,

Vid tindrande stjernors stormkast,

J, som i himlen bon,

Helenas räddare, 1500

Till hafvets dunkla vågor,

Och böljors mörkhyiga svall

Uti grå och brusande sjö,

Skeppsmännerne gynnsam flägt

Bringande med från Zeus! 1505

Välfven från egen syster bort

Barbariske bäddens skam,

Som, för Idaiska tvisters skull

Plågad, hon ådrog sig; men likväl

Aldrig till Ilios kom, 1510

Och den Phoibeiske borg.

BUDET.

Min konung, sent omsider dig jag råkar här,

Då utaf mig ny ofärd strax du höra skall.

THEOKLYMENOS.

Hvad är åfärde?

BUDET.

Ställ du till ett frieri

Till annan qvinna! Helena ur landet drog. 1515

THEOKLYMENOS.

På vingar lyftad? eller gick hon hän till fots?

BUDET.

Menelaos henne färjat bort ifrån vårt land,

Som lände sjelf med tidender om egen död.

THEOKLYMENOS.

Besynnerligt! hvad vore väl för rederi,

Som honom bragte från vårt land? Jag tror dig ej. 1520

BUDET.

Detsamma, som du gästen gaf: med dina män

Han reste, att i korthet allt du veta må.

THEOKLYMENOS.

Mig lyster höra, hur det gick; ej trodde jag,

Att en person sig kunde smyga bort ifrån

Så många karlar, som till följesmän du fick. 1525

BUDET.

Såsnart hon, lemnande din konungsliga borg,

Zeus' dotter, var ledsagad ned till hafvets strand,

Försigtigt förande sin nätta fot, hon gret

Vid sidan gående gemåln, som ej var död.

Och när vi hunno till ditt skeppsvarfs hägnader, 1530

Vi halade förstseglande Sidonskan ut,

Med tofter femtio, och åror likaleds

Försedd, och nu besvär besväret löste af:

Den ene reste masten, åran fattade

Med handen en, och hvita seglen hissades 1535

Och rodret surrades med sina remmar fast

Oss skådade, i sådan äflan, mellertid

Hellenske männer som med Menelaos följt,

Och kusten nalkades, uti skeppsbrutnes drägt

Insvepte, stolte nog, men ruskige att se. 1540

När nu dem Atreus' son antågande förnam

Han sade, för att röja falsk medlidsamhet:

J usle, huru, och på hvad Akhaiskt skepp,

Som sönderkrossats, ären J ankomne hit?

Visst hjelpen J oss jorda Atreus' döda son, 1545

Som Helena frånvarande tomgrafva vill?

Nu desse, gjutande en tår, af tillgjordhet,

Till skeppet kommo, bärande åt Menelaos

Sjögåfvorna; men dock misstanke var bland oss,

Och prat inbördes vexlades, då karlarnes 1550

Tal var så stort; men det oaktadt tego vi,

Af lydnad för ditt bud; ty när du fremlingen

Bjöd skeppet styra, du bortskämde all vår sak.

Nu allt det andra togo vi, och buro lätt

Ombord på skeppet; endast en halsstarrig tjur 1555

Ej ville opp till däcket gå sin raka väg,

Men råmade, och välfde ögat rundomkring,

och krökte ryggen, och, åt hornet blickande,

Oss rådde, sig ej nalkas. Helenas gemål

Utropte då: o J, som Ilios förstört, 1560

Välan, uppbrande på de Helleners vis,

Med unga skuldror, tjurens kropp, inkasten den

På fördäck, (och derjemte svärdet välberedd

Han drager ut) till offer åt Meneleos!

På denna maning kommo de, och fattade 1565

I tjuren tag, och ledde in på tofterna.

Nu bindelprydda nacken Menelaos strök,

Och pannan, nödgande vår tjur, att träda fram.

Men när galejan ändtligen mottagit allt,

Berörande trappstegen med skönknölig fot, 1570

Sjelf Helena kom upp, och uppå toften satte sig,

och han, som mer ej nämndes, Menelaos bredvid.

De öfrige till höger och till venster ock

Sig satte man vid man, fördöljade ett svärd

In under klädren, och hafssqvalpet fylldes upp 1575

Af jemmerskri, enär vi hörde skeppsherrns bud.

Och när vi voro icke mycket långt från land,

Men icke nära heller, sporde styrman så:

O fremling, är det bra såhär? säg, segle vi

Än längre fram? ty skeppsbefälet hör dig till. 1580

Han svarte: nog för mig! och, dragande sitt svärd,

Till fören rännde, och för tjurens slagtande

Tog ställning, - om den döde nämndes intet ord.

I det han strupen afskar, bad han: du, som bor

I sjön, Poseidon, och J, Nereus' väna mör, 1585

Till Nauplik strand mig rädden jemte min gemål

Helbregda hädan! Dem, till lyckligt förebud,

Blodströmmen sprutade i sjön ur tjurens hals.

Då utbrast mången: ränkefull är denna färd,

Jag menar, att vi vände om. Befall det du! 1590

Och du, vänd rodret! Efter tjurens slaktande,

Framträdde Atreus' son, och manade sitt folk:

Hvi dröjen J, kärnkarlar ifrån Hellas land,

Att slå och flå Barbarerna, samt ned i sjön

Ur skeppet vräka? Deremot till dina män 1595

Utropade skeppshöfdingen ett slikt befäl:

Nun, smider gripen dock till vapnen nu!

En krosse toften, losse åran ifrån tulln,

Och presse blod ur fremlingarnas skallar ut.

Upp foro alle; men de våre stock och staf 1600

I händren höllo; fremlingarne höllo svärd.

Blod flöt på skeppet, och från akterdäcket gick

Helenas maning, hvar är Troisk ära nu?

Inför Barbarer visen den! I brådskan stalp

En här omkull; en reste sig, och mången död 1605

Man ligga såg. Menelaos, beväpnad sjelf,

Ehvar han egna bussar uti trångmål såg,

Dit förde han i handen ock sitt hjeltesvärd,

Så att de våre summo dän, och årorna

Sin vård betog; sen drotten steg till rodret fram, 1610

Förkunnande, att han till Hellas styrde nu.

De reste masten, och så kom en gynnsam vind;

Då lade de från land, och jag, som undgått död,

Mig hissade vid ankaret i hafvet ned.

Sånär jag drunknat; men då stack man mig ett rep, 1615

Drog mig ur hafvet, och upplyftade på land,

Att bringa bud till dig. Varsamt misstroende,

Mer än allt annat, är för menskor helsosamt.

KHOREN.

Jag aldrig trodde, att dig, konung, eller oss

Så Menelaos undgå skulle, som han gjort. 1620

THEOKLYMENOS.

Ve, hur genom qvinnoränker, arme man, jag fångad är,

Och hur bröllopet besvek mig! Kunde skeppet än jag nå,

Fremlingarna jag förföljde, och uppfångade påstund,

Nu vi vilje systren straffa, henne, som förrådde oss

Som i huset Menelaos skådade, och angaf ej. 1625

Visst en annan man med spåkonst aldrig mera hon bedrar.

KHOREN.

Ack säg, hvart ärnar du dig, drott, till hvilket mord!

THEOKLYMENOS.

Dit mig rättvisan manar; gå ur vägen strax!

KHOREN.

Din mantei jag ej släpper: till stort brott du går.

THEOKLYMENOS.

Du, slaf, vill bjuda öfver herrn? 1630

KHOREN.

Jag menar väl.

THEOKLYMENOS.

Med mig ej, om du vägrar mig — — —

KHOREN.

Jag släpper ej.

THEOKLYMENOS.

Att slemsta syster dräpa.

KHOREN.

Aldrafrommaste.

THEOKLYMENOS.

Som mig förrådde?

KHOREN.

Skönt förräderi, att handla rätt

THEOKLYMENOS.

Som gaf min bädd åt annor man?

KHOREN.

Befogad mer.

THEOKLYMENOS.

Befogad öfver mitt? 1635

KHOREN.

Som fått af hennes far.

THEOKLYMENOS.

Åt mig gaf slumpen.

KHOREN.

Det som ödet återtog.

THEOKLYMENOS.

Du bör ej dömma i min sak.

KHOREN.

Om rätt jag har.

THEOKLYMENOS.

Vi styras; styre ej?

KHOREN.

Till orätt ej; men rätt.

THEOKLYMENOS.

Du syns mig önska döden.

KHOREN.

Dräp! Din syster ej

Du dräper med mitt bifall. Dö för husbondfolk, 1640

Är största ära för välfrejdad tjenare.

DIOSKURERNE.

Din vrede hejda, hvaraf du hänföres blindt,

Theoklymenos, kong här i landet! Begge dig,

Vi Dioskurer, mane, hvilka Leda sjelf

Har födt samt Helena, som rymmt utur din borg. 1645

Du harmas öfver giftermål, ej ämnadt dig;

Också ej gudatärnan, af Nereïs född,

Dig kränker, systren Theonoe, som gudarnes

Rättvisa bud, och egen fars, hörsammar blott.

Ty ändatill den tidpunkt, som nu inne är, 1650

Åt Helena var förelaggdt, att bo hos dig;

Men sedan Troias konsborg var ödelaggd,

Och hennes namn bland gudarnes — ej längre mer.

Uti sitt laga äktenskap hon stanna bör,

Och resa hem, och med sin make sammanbo. 1655

Det blanka svärd, som systren heter, återhåll,

Och anse henne häruti ha handlat rätt!

Vår syster längesedan re'n vi hade frälst,

Emedan Zeus försatte oss bland gudarne;

Men ödet underlägsne voro vi ändock, 1660

Samt gudarna, som hade fattat slikt beslut.

Dig detta säger jag, och manar syster min,

Att maken följa. Tjenlig vind J skolen få;

Och dine bröder, båda två, vi räddarne,

Som rida invid sjön, till hemmet följe dig. 1665

Men när du vänder om, och lyktar lefnaden,

Gudinna nämns du, och med Dioskurerna

Gjutofer får, och gåfvor utaf jordens folk,

Med oss tillhopa. Ty det så behagar Zeus.

Den ort, dit Maias son från Sparta förde dig, 1670

När han från himlens rymder stal din skuggestalt,

Att Paris dig ej nånsin skulle äkta få, —

Jag menar den, som vakt, vid Akte sträckta ön —

Skall framdels heta Helena bland dödliga,

Emedan dig från hemmet stulen, hon tog mot. 1675

Åt vandringsmannen Menelaos gudarne

Beskärt, att han skall bo uppå de Sällas ö:

Förty odödlige, de hata ej välättad man,

Men qvalen äro oftast lumpne karlars lott.

THEOKLYMENOS.

J söner utaf Leda och af Zeus, den fordna tvist 1680

om eder syster vill jag lemna nu derhän.

Ej heller egen syster min jag dräpa må,

Men hon kan gå i slottet, om det gudar täcks.

Ock veten, att J ären ju samättade,

Af samma blod med bästa syster, och försyntaste! 1685

Nu faren väl, för Helenas skull, den vettigstas!

Hos alla qvinnor vettet icke innebor.

KHOREN.

Mångfaldig art ha gudars verk;

Mångt mot förmodan gudar gjort;

Det icke händt, som hända bordt: 1690

Gud hittar väg. Den sak bemärk!

Slik blef nu vårt Styckes utgång.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK HELENA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

EURIPIDIS HELENA.

PERSONERNE:

HELENA.

TEUKROS.

KHOREN.

KHOREN.

THEOKLYMENOS.

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE