The Project Gutenberg eBook of Runovihkonen nuorisolle, by

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at https://www.gutenberg.org/license. If you are not located in the United States, you’ll have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Runovihkonen nuorisolle

Subtitle: Pieni valikoima alkuperäistä suomalaista runoutta

Release Date: November 21, 2020 [EBook #63829]

Language: Finnish

*** START OF THIS PROJECT GUTENBERG EBOOK ***

RUNOVIHKONEN NUORISOLLE

Pieni valikoima alkuperäistä suomalaista runoutta

Kokoillut K. R. [Kosti Raitio]

Porvoossa, Werner Söderström, 1887.

SISÄLLYS:

Pieniä elämäkerrallisia tietoja

Laulu Suomessa. Jaakko Juteini

Oma maa. Kallio

Pääskyselle. F. P. Kemelli

Kotomaamme. Juh. Fr. Granlund

Kevät. Juh. Fr. Granlund

Varpunen. Abraham Poppius

Punkaharjusta, Olli Kymäläinen

Surulaulu 1850 vuod. kiellosta. Antti Puhakka

Savolaisen laulu. A. Oksanen

Suomen valta. A. Oksanen

Koskenlaskijan morsiamet. A. Oksanen

Tunnon rauha. A. Oksanen

Säkenet. A. Oksanen

Syksytoiveita. A. Oksanen

Suomen salossa. Yrjö Koskinen

Virsi kotimaan puolesta. Suonio

Suksimiesten laulu. Suonio

Varpunen. Suonio

Lumisateella. Tähden tuikkiminen. Suonio

Joki. A. Rahkonen

Luoja tietää, sinä et. Olli Vuorinen

Eksynyt. Lasten laulu lintusille. Olli Vuorinen

Suomelle. Paavo Cajander

Salomaa. Paavo Cajander

Runolaulaja. Paavo Cajander

Eräässä kansanjuhlassa. Paavo Cajander

Kuva. Paavo Cajander

Matkamies. Paavo Cajander

Isänmaani. J. H. Erkko

Oi jos oisit, sydämeni. Niittypuro. J. H. Erkko

Sinikaunokki. Vanha mummo. J. H. Erkko

Aallon kehtolaulu. Iisa Asp

Kevätlaulu. Uno von Schrowe

Pieni mierolainen. Uno von Schrowe

Kirkkovenheessä. Juhani Piet. Hannikainen

Synnyin seutuni. Santavuoren tappelu. K. Kramsu

Vanhus. K. Kramsu

Unen tullessa. J. Mustakallio

Paimenen pyhä. J. Mustakallio

Pääskylle. J. Mustakallio

Pieniä elämäkerrallisia tietoja.

Jaakko Juteini, syntynyt talonpoikaisista vanhemmista Hattulassa 1781, oli maistratin sihterinä Viipurissa, missä kuoli 1855. Harjoitti mielityönään kirjailemista suomenkielellä ja on jättänyt jälkeensä suuren joukon runoja ja suorasanaisia teoksia.

Kallio (Samuli Kustavi Bergh), syntynyt Oulussa 1813, suoritti yliopistossa tuomaritutkinnon, mutta joutui sokeaksi; kuollut 1853. On kirjoittanut ainoastaan muutamia, mutta erittäin kauniita runoja.

Frans Pietari Kemell, syntynyt 1817, kuollut kappalaisena Ala-Kiimingissä 1857.

Juhana Fredrik Granlund, syntynyt köyhistä vanhemmista Porissa 1809, pääsi ahkeruutensa kautta kirjapainon omistajaksi Turussa, jossa kuoli 1874. On kirjoittanut koko joukon pieniä runoja.

Abraham Poppius, Juvan kappalainen, kuoli 1866. Taisi hyvin suomenkieltä sekä kirjoitti sujuvia ja kauniita runoja.

Olli Kymäläinen, mylläri Heinävedellä, kuoli 1855. Sepitti paljonkin kauniita runoja, mutta suuri osa niistä on unohtunut, kun K. ei osannut kirjoittaa ja siten runojansa säilyttää.

Antti Puhakka, syntynyt 1816 Kontiolahdella, tuottelias ja terävä talonpoikainen runoilija. On istunut talonpoikaissäädyssä useimmilla valtiopäivillä.

A. Oksanen (August Engelbrekt Ahlqvist), syntynyt Kuopiossa 1826, Suomen kielen ja kirjallisuuden professori yliopistossa. Hänen verrattoman kauniit runonsa ovat ilmaantuneet painosta "Säkenien" nimellä.

Yrjö Koskinen, syntynyt Vaasassa 1830, tuli 1863 yleisen historian professoriksi yliopistossa, v. 1882 senatoriksi, aateloittiin v. 1884. On kirjoittanut etupäässä mainioita kansamme historiaa koskevia teoksia.

Suonio (Julius Leopold Fredrik Krohn), syntynyt Viipurissa 1885, ylimäär. professori suomenkielessä, kirjoittanut paljon viehättäviä runoja, historiallisia ja kielitieteellisiä teoksia y.m.

Aleksanteri Rahkonen, syntynyt 1841 Viipurin pitäjässä, ylioppilas, kirjailija, kuollut 1877.

Olli Vuorinen (Berg), syntynyt Uukuniemellä 1842, kansakoulunopettaja. Kirjoittanut koko joukon onnistuneita runoja.

Paavo Cajander, syntynyt Hämeenlinnassa 1846, filosofian maisteri, kirjailija, on kirjoittanut ihania runoja sekä erittäin taitavasti suomentanut varsinkin Shakespearen näytelmiä.

Juhana Henrikki Erkko, syntynyt Orimattilassa 1849, Vilken alkeiskoulun lehtori Viipurissa. On ollut hyvin tuottelias sievien laulurunojen tekijä.

Iisa Asp, syntynyt Utajärvellä 1853, oli Jyväskylän seminarissa, kuoli siellä jo v. 1872.

Uno von Schrowe, syntynyt Hartolassa 1853, opettajakandidati, kirjailija, kuollut 1886.

Juhana Pietari Hannikainen, syntynyt Nurmeksessa 1854, filosofian maisteri.

Kaarlo Kramsu, syntynyt Oulussa 1855, ylioppilas, kirjailija.

Jooseppi Mustakallio, syntynyt 1857 Pyhäjärvellä (Oulun läänissä), filosofian kandidati, opettaja.

Laulu Suomessa.

Arvon mekin ansaitsemme

Suomenmaassa suuressa,

Ehk'ei riista riemuksemme

Saavu miesten maatessa;

Laiho kasvaa kyntäjälle,

Arvo työnsä täyttäjälle.

Suomen poika pellollansa

Työtä tehdä jaksaapi,

Korvet kylmät voimallansa

Perkaapi hän pelloksi;

Rauhass' on hän riemullinen,

Mies sodassa miehuullinen.

Opin teillä oppineita

Suomessa on suuria,

Väinämöisen kanteleita

Täällä tehdään uusia;

Valistus on viritetty,

Järki hyvä herätetty.

Suomen tytön poskipäihin

Veri vaatii kukkaset,

Hall' ei pysty harmaa näihin,

Näit' ei pane pakkaset;

Luonnossa on lempeyttä,

Sydämessä siveyttä.

Jaakko Juteini.

Oma maa.

Vallan autuas se, jok' ei nuorena sortunut maaltaan,

Hyljätty onnensa kanss' urhoin haudoilta pois.

Ei sopis miehenä näin mun nuhdella taivahan töitä;

Mutta mun syömeni taas tahtovi huoata ees.

Kun minä muistan sen yön, jona rakkailta rannoilta luovuin,

Nousevat silmiini nyt vieläkin viljavat veet.

Ei mun mielestän', ei mee Pohjolan tunturit, joilla

Lasna ma kuuntelin, kuin sampo ja kantelo soi;

Siell' eli toimessa mies ja Wäinöstä lausuivat urhoot,

Poiat ja karhut puun juurella painia löit.

Raittihit talviset säät, revon-tult' oli taivahat täynnä,

Kaunihit katsoa kuin aamun alkava koi.

Oi, kesäiset Pohjolan yöt, joina aurinko loistaa

Myötään, päilyen veen vienossa taivahan kans'!

Teille jos Onnetar sois mun vielä, niin tuntisin kaikki,

Saaret ja salmet, ja myös taivaalla tähdet ja kuun.

Siellä mun mieleni on ja siellä mun muinoiset muistoin,

Sinne mun kultani jäi, sinne mun ystävän' myös.

Huoleti kiitelkööt muut Alppein seutuja kauniiks,

Kauniimpi, kalliimpi on mulle mun syntymä-maa!

Kallio,

Pääskyselle.

Oi pääsky, lintu pienoinen,

Sä riemurinta kaunoinen!

Jo taasen riensit Pohjolaan,

Jo taasen löysit meidän maan.

Oi, tuttu mulle vanhastaan!

Sun ääntäs taas ma kuulla saan;

Noh, terve, terve tultuas,

Sä ystäväni armias!

Sä kaunokieli, kultasuu!

Oi, kuinka laulus luonnistuu.

Kun lennät ilmass' liehuten

Ja riemuvirttä veisaten.

Min vuoksi, pääsky, Pohjolaan

Sä riennät? Oi sä riennät vaan

Sen kauneutta katsomaan,

Sen ihanuutt' imehtimään.

Sen saaret, salmet, laaksolot.

Sen kuusikot, sen koivikot,

Sen kukkaset koreudessaan, —

Et löynne, pääsky, vertojaan!

Sen taivas ehtookullassaan,

Sen aamurusko loistossaan,

Ne toi sun, pääsky, Pohjolaan,

Ne sai sun tänne lentämään.

Sun Pohjolassa, herttainen,

On rakastella rauhainen;

Sun tääll' on lysti ollakses

Ja armas aikaellakses.

F.P. Kemelli.

Kotomaamme.

Täällä, Pohjan tähden alla,

On nyt kotomaamme;

Mutta tähtein tuolla puolen.

Toisen kodon saamme.

Täällä on kuin kukkasella

Aika lyhyt meillä;

Siellä elo loppumaton,

Niinkuin enkeleillä.

Täällä sydän huokailee ja

Itku silmän täyttää;

Siellä sydän iloitsevi,

Silmä riemun näyttää.

Sinne toivon siivillä jo

Sydän pieni lennä!

Siellä kun on kotomaani,

Sinne tahdon mennä.

J.F. Granlund.

Kevät.

Tou'on aika lähenee,

Kylmät hallat vähenee,

Päivä kirkkahasti

Paistaa, ihanasti

Korkealta,

Taivahalta

Siintävältä, loistavalta.

Virta vilpas vieriää,

Järven laine kieriää

Hiljallehen rantaan,

Pois katoopi santaan.

Koivut, haavat

Lehden saavat,

Tuomet, raidat kukoistavat.

Pensaat ja puut,

Niityt ja haat,

Laksot ja muut

Ruohoiset maat

Kaunistuvat ihaniksi.

Saaret, mantereet,

Luodot, tantereet

Muuttui taas jo tuttaviksi.

Kukkula ja suo,

Kaikkityyni tuo,

Hauskuutensa tullessaan.

Pienet linnut visertää,

Pyyt ne puissa viheltää,

Teeret kuhertavat.

Kumppaninsa saavat

Pikkuisetkin

Lintusetkin,

Itse pienet perhosetkin.

Sorsat ruo'istohon ui,

Kyttä maahan kumartui,

Rastas laulaa puussa,

Äijä lahden suussa

Ruuhessansa

Verkostansa

Päästeleepi saalistansa.

Tuohen ja muun

Astian tuo

Ympäri puun

Lapset ja juo

Mahlajaansa naureskellen.

Sitten lähdetään

Leikittelemään

Luikaten ja lauleskellen!

Kiekot kieppumaan,

Pallot paukkumaan,

Mailallansa kukin lyö.

Paimentorvi paikoin soi,

Äijä laitumelta toi

Touko-pellollensa

Pari-hevosensa.

Lapset kanssa

Lampaissansa

Soittelevat huilujansa.

Nuori kansa tuomistoon,

Maahan istui ruohistoon;

Naiset kukkasista

Kaiken-muotoisista

Vääntää vaulat,

Suuret paulat

Kaunistamaan päät ja kaulat.

Niin kevät tuo

Riemuja vaan,

Uudeksi luo

Luonnon ja maan

Hauskuudeksi sydämelle.

Laihot toukokuun,

Kasvut maan ja puun

Muistuttavat ihmiselle

Uutta elantoo,

Uutta olentoo,

Uutta eloo elämään.

J.F. Granlund.

Varpunen.

"Varpunen, sä räivä,

Joka talvipäivä

Kärkyt seutuvilla kartanon.

Jos ois sulla mieltä,

Pahan ilman tieltä

Menisit, kuin pääsky mennyt on."

"Päällä kurkihirren

Pidät ääntä virren,

Kadehdittun' yli kaiken maan.

Eikä kukaan pidä

Sirkutustas sitä

Laulun arvoisena ollenkaan."

Varpunen se vastaan,

Tuuditellen lastaan,

Pilpatti ne syyt,

Miks' ei täältä lennä,

Miks' ei pois voi mennä,

Niinkuin kiurut ja kuin peltopyyt?

"Syy on isä vainaan,

Miks hän meni naimaan,

Harmajana, päistäröityin päin!

Elänyt ei kauan,

Jätti lapsilauman,

Minä pahnan pohjimmaiseks jäin!"

"Tuskin vielä lensin,

Kun jo kurjet ensin

Läksi matkatielle ajallaan,

Vaikk' ol' vilja vielä

Koskematta siellä

Haasioilla tai myös hajallaan."

"Minä kiljuin heille:

Eipä kiiru meille,

Ennen kuin nää kaikki syödyks saan.

Mutta syönnin alla

Pakkanen ja halla

Jääksi jähmetytti järven, maan."

"Kun ois silloin tiennyt,

Kuinka nyt on vienyt

Talvi kaiken, minkä kasvoi maa,

Oisin lentänynnä,

Muiden kanssa ynnä,

Vaivallakin valtameren taa."

"Vaan kun päivä palaa,

Kultiansa valaa

Yli hangen, yli meren, maan,

Talvi herkiääpi,

Kevät kerkiääpi, —

Silloin uuden mielen saan."

"Kosiin menen, palan,

Luvan saan, teen valan

Minun kaunokaiselleni.

Pian työtä lisää

Taivaallinen Isä

Mulle ja mun ainoiselleni."

"Ensin tehdään pesää,

Sitten kaiken kesää

Pesä pienoisilla täytetään.

Niist' on kyllin työtä,

Niitä juottaa, syöttää,

Niitä pellollakin käytetään."

"Nyt mä pidän majaa

Pitkin katon rajaa,

Enkä niinkään ole turvatta.

Vasten Luojan mieltä

Räystähältä sieltä

Eipä varpuistakaan murhata."

Abraham Poppius.

Punkaharjusta.

Oli kerta miestä kolme,

Jotka sattuivat Savosta

Kulkemahan kuuluisahan,

Haluisehen Helsinkihin.

Tuunan salmehen tulivat,

Joss' on saari salmen suussa;

Yli salmen saatettihin

Sille puolen Punkaharjun.

Astuvat ylämäkeä,

Käänteleivät, katseleivat,

Istuvat, ajattelevat;

Kuuntelevat kukkumista,

Kesä-linnun laulamista,

Kuinka siinä linnut lauloi,

Linnut lauloi, metsä soitti.

Antoi aurinko ilonsa,

Päivä paistoi pitkin nientä;

Siitä koko luonto liikkui,

Ilma silmissä iloitsi,

Ilahutti ihmiskunnan.

Kaikki' näitä katsellessa,

Läikkyviä lähtehiä,

Järven, lahen lainehia,

Kerran vielä keskenänsä

Miehet mielestä hyvästä

Puhelevat puolestansa:

"Kun ois tässä kukkasia,

Lehtipuita lempehiä,

Oksakaan omenapuuta,

Oisipa osa hyveä

Paratiisin maan paria,

Aatamin asunto-maata!"

Tuosta kärryihin kävivät,

Rupesivat rattahille:

Ratas vieri tietä myöten,

Aatos Luojan töitä myöten.

Ajoit siltoa sinistä

Sekä harjua haluista;

Siell' on puista portti tehty,

Katu-varret kaunistettu.

Tämä silta on silloin tehty,

Kun on kuu kokohon pantu,

Kun on aurinko aljettu,

Laskettuna maan perustus;

Viel' ei vaivu vuoliaiset,

Eikä arkut alta murru!

Olli Kymäläinen.

Surulaulu 1850 vuoden kiellosta.

[V. 1850 tuli kielto, ett'ei suomeksi saa painattaa muuta kuin uskonnollista ja taloudellista kirjallisuutta. Tämä luonnoton kielto jonkun ajan päästä kuitenkin poistettiin.]

Ei ole vielä lintu raukat

Mitannunna mieltään

Pitämähän pienempänä

Liian suurta kieltään.

Eikö liene asetusta

Ensinkänä tienneet,

Kun on aina rallatusta

Ennellähän pienneet.

Vaan jos vanhat pitkäparrat

Rähinänne kuulee,

Niin he meitä laulamahan

Opettavan luulee.

Sitten teidän rähinänne

Pian kohta puuttuu;

Kaikki koirankuonolaiset

Meidän päälle suuttuu.

Minä neuvon lempeästi

Asetusten mukaan:

Nyt ei ole laulannolle

Julkinaista lupaa.

Minun raukan laulantoni

Esivalta kielti,

Koska minä iloisesti

Joutohetket vietin.

Niin nyt soisin että vielä

Saisi linnut laulaa,

Eikä pantais milloinkana

Heille paulaa kaulaan.

Sitten riemurallatusta

Saisin vielä kuulta,

Vaikka kohta laulun mahti

Unehtuupi multa.

Koska pääsky enemmältä

Laulamahan yltyy,

Silloin vesi silmistäni

Yhtenähän hyrkyy.

Vaan kun rastas lauleleepi

Lehdikossa salaa,

Sitten luonto laulamahan

Minullakin halaa.

Sitten laulan hiljaisesti

Siellä hänen mukaan:

Lillin, lallin, tillin, tallin,

Ett'ei kuule kukaan.

Käköseni kultarinta,

Älä kuku mäellä,

Siitä saapi paha huuto

Väkivallan väellä.

Mene tuonne kukkumahan

Lehtovaaran rotkoon,

Minä tulen kuulemahan

Illoin, aamuin notkoon.

Ja jos siellä laulavani

Jonkun kerran kuulet,

Älä toki ilmoita, kun

Venäjälle tullet!

Antti Puhakka.

Savolaisen laulu.

Mun muistuu mieleheni nyt

Suloinen Savonmaa,

Sen kansa kaikki kärsinyt

Ja onnehensa tyytynyt,

Tää armas, kallis maa!

Kuin korkeat sen kukkulat,

Kuin vaarat loistoiset!

Ja laaksot kuinka rauhaisat,

Ja lehdot kuinka vilppahat,

Kuin tummat siimehet!

Sen salot kuin siniset on,

Puut kuinka tuuheat,

Ja kuin humina hongikon

Syv' on ja jylhä, ponneton,

Ja tuulet lauhkeat!

Ja kussa tähdet tuikkavat

Kovalla talvella,

Ja kussa Pohjan valkeat

Suloisemmasti suihkavat

Kuin Savon taivaalla?

Tok' yhtä vielä muistelen,

Sen suihke armaampi,

Se silmä on Savottaren,

Johonka taivas loistehen

Ja sinens' yhdisti.

Me emme liioin kerskuko,

Sanomme kumminkin:

Muu Suomi, ellös ilkkuko,

Jos meill' on hoikka kukkaro,

Jos köyhiks' keksittiin.

Useinpa pelto kultainen

Se sulla kellerti,

Kim meidän vaivan, viljehen

Kumohon löi vihollinen

Ja poltti tuhkaksi.

Ja monta kertaa sattui niin,

Kun meitä vainot löit,

Kun vaimot, lapset kaadettiin

Ja miehet sortui sotihin,

Sä rauhan leipää söit.

Jos kielin voisi kertoa

Näkönsä vanhat puut,

Ja meidän vaarat virkkoa,

Ja meidän laaksot lausua,

Sanella salmensuut;

Niin niistäpä useampi

Hyv' ois todistamaan:

"Täss' Savon joukko tappeli,

Ja joka kynsi kylmeni

Edestä Suomenmaan!"

Siis maat' en muuta tietää voi

Savoa kalliimpaa,

Ja mulle ei mikään niin soi

Kaikesta, minkä Luoja loi,

Kuin: "armas Savonmaa!"

A. Oksanen.

Suomen valta.

Nouse, riennä, Suomen kieli,

Korkealle kaikumaan!

Suomen kieli, Suomen mieli,

Niiss' on suoja Suomenmaan;

Yksi mieli, yksi kieli

Väinön kansan soinnuttaa.

Nouse, riennä, Suomen kieli,

Korkealle kaikumaan!

Suomalaisen kuokka, aura

Kyntäneet on Suomenmaan;

Kasvoi vehnä taikka kaura,

Maa on meidän perkamaa.

Kelläs täss' ois äänen vuoro

Meidän maata johdattaa?

Nouse siis sä, Suomen kieli,

Korkealle kaikumaan!

Suomalainen yksin kesti

Ruton, näljän aikana,

Yksin miekallansa esti

Vihollisen maastansa;

Suomalain' siis yksin käyköön

Käsin ohjiin onnensa.

Nouse, nouse, Suomen kieli,

Korkealle kaikumaan!

Äänisjärvi, Pohjanlahti,

Auranrannat, Vienansuu,

Siin' on, Suomalainen, mahti,

Jok' ei oo kenenkään muun,

Sillä maalla sie oot vahti;

Älä ääntäs halveksu!

Nouse, riennä, Suomen kieli,

Korkealle kaikumaan!

A. Oksanen.

Koskenlaskijan morsiamet.

"Äl', armas Annani, vaalene,

Jos Pyörtäjäkoski pauhaa!

Sen voimaa en tosin vallitse,

Ei löydä se koskaan rauhaa,

Mut kellä sen kalliot tiedoss' on,

Niin sille se nöyr' on ja voimatoni"

Näin virkkoi Wilhelmi Annalleen

Ja itsekin purteen astuu,

Ja päästi purtensa valloilleen,

Sen koskessa laidat kastuu,

Ja Pyörtäjän luontoa katsomaan

Nyt Wilhelmi vei tätä morsiantaan.

"Voi kuinka kirkas on illan kuu

Ja välkkyvä virran kalvo!

Ei linnut liiku, ei oks', ei puu,

Ei muut kuni tähdet valvo;

Voi, kuinka nyt kuolema kaunis ois,

Kun kultansa kanssa nyt kuolla vois!"

Näin Anna äänteli hiljalleen,

Sen silmähän kyynel' entää;

Mut koski kiihtyvi eellehen,

Sen voimassa venhe lentää;

Vaan Wilho on oppinut laskemaan,

Tää kulku se on hänen riemujaan.

Jo laski poikana purressaan

Hän Lyyjoen kaikki kosket,

Useinpa Pyörtäjä kuohuillaan

Se kasteli hältä posket;

Ei paatoa löytynyt yhtäkään,

Jot' ei olis tottunut välttämään.

Mut kosken kuumassa kuohussa,

Juur' jossa sen juoksu suorin,

On, päällä vaahtiten vaippansa,

Yks' Ahtolan neito nuorin;

Se Vellamon karjoja paimentaa

Ja koskien kuohua katsastaa.

Sydän on Vellamon neidollai

Sen vaahtisen vaipan alla,

Ja lemmen liekki se aallossai

Voi syttyä niinkuin maalla:

Ja Vilhoa neitonen Vellamon

Se katsellut kauan ja liioin on.

Ja tuostapa neitosen rintahan

On syttynyt outo mieli,

Povensa kuulevi huokaavan,

Mut kertoa ei voi kieli;

Hän kuohujen keskehen istuksen,

Siin' ainakin Vilhoa vuotellen.

Niin Vilhon venhe nyt kiiruhtaa

Kuin Pohjolan vankin myrsky,

Se kons' on aaltojen harjalla,

Kons' yltäki käypi hyrsky;

Mut itse perässä hän pelvott' on,

Vaan Annasen poski on ruusuton.

Ilolla Vellamon neitonen

Sen vastahan uida täyttää:

"Se Vilho tuo on! Mut toinen ken,

Jok' immeltä silmään näyttää?

— Voi, voi mua, Vellamon neitonen,

Sill' ompi jo kultana ihminen!"

Jo päättää Vellamon neitonen

Nyt toivonsa turhan kostaa,

Ja kosken pohjasta paateren

Hän äkkiä pintaan nostaa,

Johon vene Wilhelmin loukahtaa,

Ja hän kera kultansa kuolon saa.

Vaan suussa Pyörtäjän vieläkin

On Vellamon neidonpaasi,

Se paasi, jolla hän Wilhelmin

Veneen sekä onnen kaasi;

Mut neitosen itsensä kerrotaan

Meressä murehtivan rakkauttaan.

A. Oksanen.

Tunnon rauha.

Ah, kellä puhdas tunto on

Ja kalvamaton mieli,

Jonk' ain' on retki polveton

Ja laittamaton kieli,

Jot' oikeast' ei luovuttaa,

Ei väärän puoleen horjuttaa

Voi vilpin viehätykset;

Sen silmä aina kirkas on,

Ja otsa puhdas hohtaa,

Povess' on sydän pelvoton,

Jos kunka kumman kohtaa.

Hän on kuin nuori neitonen,

Jokaisen mielitehtoinen,

Vaikk' olkoon vanhus harmaa.

Kuin yöksi maata painaksen

Ja luojahansa luottaa,

Hän kummitusten, peikkojen

Näköj' ei säiky suotta,

Vaan yön unittoman lepää

Ja riemullisesti herää

Hyvien töiden toimeen.

Jos korvensyöntä yksinään

Hän kolkkoakin kulkee,

Tai meren aallot myrskyillään

Hätään jos häntä sulkee,

Hän hämmästy ei silloinkaan,

Hänell' on rauha rinnassaan

Ja turva tunnossansa.

Hän kaunis on kuin kukkainen,

Raitis kuin kevätaamu,

Vaan omantunnon-vaivainen

Se hoippuu niinkuin haamu,

Ja päivät sekä pitkät yöt

Sen entiset pahuuden työt

Hänt' aina ahdistavat.

A. Oksanen.

Säkenet.

Syksyn kolkko, synkkä ilta

Kattaa kaupungin ja maan,

Raskahasti rannan aalto

Vastaa kuusten huminaan.

Kuusten alla seisoo suojus,

Sepä kattotorvestaan

Sukkelasti suitsuttavi

Säkeniä ilmahan.

Säkenet ne säihkyellen

Tuulen kanssa tanssivat,

Heloittavat hetken aian,

Tuikahtavat, — sammuvat.

Lämmintä ei niistä lähde,

Valkene ei valju yö,

Mut ne kertoo, kuinka siellä

Ahkera on alla työ.

Kaikuvalla kalkkehella

Seppä rautaa kuonnuttaa,

Painavilla palkehilla

Taaskin tulta tupruuttaa.

Säkeniä uusi sarja

Lentää yöhön sankeaan,

Kylän lapset seisottuvat

Noita tuossa katsomaan.

Säkenell' ei pitkä kaari

Ole ilmamatkoaan,

Tulen vaan saa syttymähän

Käyden tulta ottavaan.

Näinpä, lauluni, sä lennä

Säkenenä säihkyten,

Nuorten mieltä miellytellen,

Sytytellen, sammuen.

Ehkä saisit laulun innon

Uutta tulta leimuumaan

Sydämissä Suomalaisten

Yli kaiken Suomenmaan.

A. Oksanen.

Syksytoiveita.

Poispäin, pois vaan siirtyvi päivä, ja yö yhä karttuu,

Lehto jo kellastuu, syys hopeoitsevi maan;

Talvea ennustaa tavienki ja telkkien lähtö,

— Miekkoset pääsevät pois pakkasen alta ja yön!

Enpä mä kuitenkaan voi surra, jos talviki tullee,

Kuin suvenaikainen työn' turha se ollut tok' ei:

Aumoja on ahoviereni täynnä, ja purnuni paisuu,

Karjani karttunehen täyttävi rieska ja kuu;

Jonka ma maan povehen elon uuden siemenen kylvin,

Ei huku siellä se, ei, vaikka se nyt mätänee,

Mut suvi uus' kuni kirkastaa taas maita, se nousee

Uutena viljana vaan tuhvasta taivaasen päin.

Ihminen, näinpä se sunkin suhtasi on elämässäs,

Surras syyt' ole ei, vaikkapa vanhaksi käyt,

Vaikkapa vanhuuden lumi pääsi ja partasi niettää,

Hiljemmin suonesi lyö, jalkasi horjuen käy.

Nuorra ja voimasi päivinä teit sinä miehenä työtä,

Kasvopa karttunut sen nyt isänmaallesi jää,

Tuo isänmaallesi jää, sekä jääpipä lapsesi hurskaat,

Joidenka mielihin myös kelvon ja kunnian loit.

Itse sä kuolet pois, ja sun raajasi multahan pannaan,

Henkesi kuolematoin kuoloa tunne tok' ei,

Vaan valo uus' kuin kirkastaapi jo uusia maita,

Uutena luomana myös nouset sa taivaasen päin.

A. Oksanen.

Suomen salossa.

Honkain keskellä mökkini seisoo

Suomeni soreassa salossa;

Honkain väliltä siintävä selkä

Vilkkuvi koittehen valossa.

Hoi la la la la laa.

Hoi la la la la laa!

Kaikuu mun suloinen Suomeni maa!

Kaukana korvessa käkönen kukkuu

Sulhonsa suloutta ylistää;

Paimenten soitanto laitumen tieltä

Ääntänsä korviini vilistää.

Hoi la la la la laa,

Hoi la la ia la laa!

Kaikuu mun suloinen Suomeni maa!

Omanpa henkeni kieltä ne puhuu

Honkain humina ja luonto muu;

Itse en sydäntäin hillitä taida,

Riemusta soikohon raikas suu:

Hoi la la la la laa,

Hoi la la la la laa!

Kaikuu mun suloinen Suomeni maa.

Yrjö Koskinen.

Virsi kotimaan puolesta.

Oi kuningasten kuningas,

Sä maan ja taivaan valtias,

Myös tälle maalle silmäs luo

Ja armos runsaat lahjat suo!

Vähäinen meidän kansa on,

Maailman silmiss' arvoton;

Vaan mitä mahtavinkin vois,

Jos voimaa sult' ei saanut ois?

Kuin tomu edessäs on maan

Suuruudet, voimat, vallat vaan;

Kun viittaat, korkein alenee

Ja matalaiset ylenee.

Kuink' usein juuri valitset

Aseikses pienet, alhaiset,

Siks että Sinun voimasi

Selvemmin heissä näkyisi.

Kun tahdoit kansan valitun,

Otitpa ylenkatsotun

Ja halvan Juudan kansan, sen

Teit vartijaksi totuuden.

Ja Bethlehempä, pienoisin

Tuo kaupungeista juudankin,

Sai armon armoist' ylimmän,

Messiaan nähdä syntyvän.

Oi Herra, kuule meitä myös,

Tee meissäkin Sun armotyös!

Suuruutta emme rukoile,

Me pienuuteemme tyydymme.

Jos meidän kansa aina sais

Vaan olla palvelijanais,

Sun töitäs aina toimittaa,

Valistua ja valistaa!

Suonio.

Suksimiesten laulu.

Ylös Suomen pojat nuoret,

Ulos sukset survaiskaa!

Lumi peittää laaksot, vuoret,

Hyv' on meidän luikuttaa!

Jalka potkee,

Suksi notkee

Sujuilevi sukkelaan!

Heräs tuuli tuntureilla,

Lehahtihe lentämään. —

Sukkelat on sukset meillä, —

Lähtään, veikot, kiistämään!

Saishan koittaa

Kumpi voittaa,

Eikö tuulta saavuttais!

Koti kontion on tuossa,

Siihen sukset kääntäkää!

Havuin alla korpisuossa

Vanhus nukkuu röhöttää. —

"Kuules, ukko,

Oves lukko

Miehissä jo murretaan!"

Kohoaapi kämmenille

Metsän kuulu kuningas. —

"Lähtään, otso, painisille,

Tässä löydät vertojas!" —

Hammasluske,

Keihäsruske

Kaikuttavi korpea.

Jo on karhu kaatununna; —

Keihäs sattui rintahan; —

Ukko nukkuu uupununna

Sikehintä untahan. —

"Riemuellen,

Soitatellen

Viekää saalis kotihin!"

Vaan kun verivainolainen

Suomehemme rynnättää,

Silloin saalis toisellainen,

Veikot, meitä hiihdättää.

Käsi sauvan,

Toinen raudan

Teräväisen tempoaa.

Verihinsä kohta nääntyy

Kuka meitä vastustaa,

Kenpä pakosalle kääntyy,

Senkin suksi saavuttaa.

Pelastettu,

Rakastettu

Kohta ompi kotimaa.

Suonio.

Varpunen.

Jos ruikutella voisin

Ma kielin sataisin

Tai kiurusena oisin

Kohoova pilvihin, —

Niin aina kiitteleisin

Suloista Suomea,

Ja Jumalalle veisin

Ma huokauksensa.

Hän silmät ehkä loisi

Myös meihin raukkoihin

Ja päivän paistaa soisi

Saloihin synkkihin.

Ei ääni mulle suotu

Oo satakielisen;

Heikoksi siipi luotu

Ei kanna taivaasen.

Vaan laulustani kuiten

En huoli vai'eta,

Kun ääni lintuin muitten

Ei kuulu talvella.

Paremmat laulu-äänet

Keväällä ehtinee,

Niin kuunnellessaan noita

Jo varpu vaikenee!

Suonio.

Lumisateella.

Lumia lentää

Ristin ja rastin,

Leikkiä lyöden ja

Taistellen;

Vaan väsyneinä

Vaipuvat viimein,

Etsien rauhaa,

Povehen maan.

Mutta kun päivä

Keväinen kutsuu,

Pilviks ilmahan

Haihtuvat taas.

Ihmiset myöskin,

Maailman lapset,

Raatavat, lempivät,

Taistelevat;

Vaan väsyneinä

Horjuvat hautaan

Töistähän, teistään

Lepäjämään.

Kerran kun kutsuvi

Jumalan ääni,

Henkinä nousevat

Taivahasen.

Suonio.

Tähden tuikkiminen.

Sä tähtönen kirkas,

Oi sano, mi voi

Tuoll' olla sun virkas,

Miks Luoja sun loi?

Suur' aurinko vaan

Voi päiveä suoda

Ja eloa luoda

Yl' ilman ja maan.

Kuu valoa tarjoo,

Kun pimein on yö,

Unt' eläväin varjoo;

Se hällä on työ.

Kuin veljesi nuo

Sä pieni et loista,

Et pimeitä poista,

Et ihmeitä luo.

Mut kuitenkin yhä,

Kun tuikkeilet näin,

On rauhoa pyhää

Mun sydämessäin.

Ma rohkenen taas,

Ja kepeämmällen

Mun tuntuvi jällen

Täss' surujen maass'.

Kosk' yön läpi valon

Näk' eksynyt mies,

Hän tietävi: talon

Tuoll' lekkuvi lies.

Näin, tähtönen, liet

Myös viittana varmaan.

Mi luoks' Isän armaan

Laps poloiset viet!

Suonio.

Joki.

Kas, lähde virtaa vuoresta,

Luo silmäns taivahille,

Ja lemmenkukat partaalla

Suloa lausuu sille.

Se on niin kirkas,, loistava,

Se kuvaelee taivasta.

Se puroks' sitte muuttuvi,

Mi kirkas ompi vielä,

Vaan kun sen vesi juoksevi,

Se himmentyypi tiellä;

Se kukkasia suutelee

Ja riemuisena rientelee.

Vaan kun se rientää kauemmas,

Se paisuu suuremmaksi,

Se tanssii, ollen riemukas,

Ja muuttuu raivosaksi,

Sen aallot kiehuu, pauhaavi,

Niin että metsä kaikuvi.

Vaan kun on aikans ryskännyt,

Niin hiljaiseksi jääpi;

Sen pinta on nyt tyyntynyt,

Se mereen häviääpi.

Näin joki syntyy, kuolevi,

Niin elämämme virtaavi.

A. Rahkonen.

Luoja tietää, sinä et.

Nosta silmäs, ihminen,

Lue tähdet taivaan;

Mittaa koko avaruus

Tarkallensa aivan!

Sano, miks' ei luonnon lait

Vanhene ja hajoo,

Korkeuden kappaleet

Syvyytehen vajoo?

Ihminen, sä vaikenet,

Luoja tietää, sinä et.

Mistä tuuli matkustaa,

Mihin pilvi kulkee?

Kuka taivaan akkunat

Aukaisee ja sulkee?

Montako on lehteä

Puissa, pensastoissa?

Monellako linnulla

Pesänsä on noissa?

Ihminen, sä vaikenet,

Luoja tietää, sinä et.

Montakohan pisaraa

Meressä on vettä?

Montakohan maassa on

Hietajyväkettä?

Ota pienin elävä,

Suurimpaan se vertaa,

Onko toinen suurempi

Toista monta kertaa?

Ihminen, sä vaikenet,

Luoja tietää, sinä et.

Sano, mont' on päällä maan

Ollut asukasta?

Mont' on tällä hetkellä,

Monta tulee vasta?

Voiko järkes tunkea

Kuolon salaisuuteen,

Kuinka tomu kirkastuu,

Virkoo eloon uuteen?

Ihminen, sä vaikenet,

Luoja tietää, sinä et.

Olli Vuorinen.

Eksynyt.

Mä korpehen riensin kuin eksynyt lammas,

Kun myrkkyiset nestehet mieleni vammas,

Ja kauaksi, kauaksi jäi koti-talo,

Ylt' ympäri huokaili synkeä salo,

Mua haukata pyys peto hirveä-hammas;

Sen kauhea suu, kita uhkas mun niellä,

Mä turmion reunalla seisoin jo siellä, —

Nyt pilkahti taas kodin ikkunan valo,

Ja kohtapa löys minut Ystävä jalo,

Me yhdessä kuljemme nyt koti-tiellä.

Olli Vuorinen.

Lasten laulu lintusille.

Viserrelkää, linnut vienot,

Piipitelkää, pikkuiset,

Jotta helkkyileepi tienot,

Jotta laulun lainehet

Värehtii!

Ilon-aika on nyt teillä,

Kevät-aika armahin,

Ilon-aika myöskin meillä,

Elon kevät ihanin

Parhaillaan.

Äsken useammat teistä

Kaukaa riensi Pohjolaan;

Suloisaa se ompi meistä,

Että jälleen synnyinmaan

Etsitten.

Laulakaatte ilomielin

Taasen Suomen suloa,

Me, me sydämin ja kielin

Teille tervetuloa

Lausumme.

Teidän kanssa mielin yksin

Ylistämme Jumalaa,

Teidän kanssa ystävyksin

Suven aikaa suloisaa

Vietämme.

Mieluisesti katselemme

Pesänpuuhianne vaan,

Pikku poikianne emme

Millään lailla milloinkaan

Häiritse.

Niin, miks' emme teille sallis

Pienokaista pesäänne?

Sehän teille yhtä kallis,

Kuin tää armas kotimme

Meille on.

Viserrelkää, linnut vienot,

Piipitelkää, pikkuiset,

Jotta helkkyileepi tienot,

Jotta laulun lainehet

Värehtii.

Olli Vuorinen.

Suomelle.

Sinua, kultainen ja kallis maamme.

Sinua kaikki työmme tarkoittaa;

Elomme, onnemme me sulta saamme,

Sa ihanteemme, kaunis Suomenmaa.

Jo pienoisista saakka meille kannoit,

Kuin äiti lapsillensa kaikki annoit,

Ja tyhjiks usein rintas imetit,

Ja usein kärsit nälkää saadaksesi

Paremman toimeentulon lapsillesi,

Ja usein vilussa sä värjähdit.

Mut huolet' ollos! Viel' on lemmen tulta,

Mi jäät ja lumet poluiltasi luo,

Ja työmme harras poistaa nälkäs sulta

Ja elon sulle huolettoman tuo.

Ja innon, jonka kätkit sydämeemme,

Sill' erämaasi viljaviksi teemme,

Näin vaivannäköä palkiten ja työs.

Ja vaikka nääntyisimme alla säiden,

Kun hyvä vaan on olla meidän äiden,

Niin silloin hyv' on olla meidän myös.

Ja mitä — vaikk' ei työmme suuremp' oisi

Kuin kipunan, mi syntyy sammumaan,

Ja verrata vaikk' eloamme voisi

Meressä yksityiseen pisaraan? —

Sun tähtes vaan me käymme riemahdellen,

Kuin aalto kosken kuohuun hyppiellen,

Ja katoamme tuimaan taisteloon.

Mut sinä, Suomenmaamme, tulet rikkaaks

Ja suureks, mahtavaks ja mainehikkaaks.

Jumala synnyinmaata siunatkoon!

Paavo Cajander.

Salomaa.

Yht' ihanaisena, kuin sinut kerran näin, olet tuossa

Tai'an luomana taas, kaunoinen salomaa.

Taas näen sun, mökin tyynen tuon, kukat, varjovat pensaat,

Lammen välkkyävän, vaarat korkeat nuo.

Nään sinut ennellään, nään taas tutut lempeät kasvo

Joit' olen kaivannut kuin kesä lämmintään.

Kaikki ma taasen nään: lukemattomat, armahat muistot

Kuin kukat kirren alt' elpyvät taas elohon.

Tuolla ma lammellas olen soudellut useasti,

Salmia kierrellyt, kaikua kiusannut;

Katsellut sylissäs olen Vellamon neitosen maata,

Hurmaavan ihanaa, luokseen viettelevää;

Taikkapa, keinuen laineillas, vetes välkkyvän karjan

Kietonut verkkoihin, nostanut venheesen.

Tuoll' olen vuorellas sen louhistot kapuellut,

Noussut kotkan laill' ain' yhä korkeuteen,

Noussut ja nähnyt mun pyhän, armaisen isänmaani

Niinkuin morsiamen tyynenä loistossaan;

Nähnyt auringon alas vaipuvan salmien helmaan,

Kultia lähteissään heitellen yli maan,

Tai punottain, ujostellen kuin salon impyen nähnyt

Kuuttaren kehräävän rihmaa häähamoseen;

Tuon olen nähnyt ja siin' useast' olen istunut yöhön,

Ääneti istunut vaan, aatoksiss' uneksuin.

Mut unohtaisinko nuo suloiset, ikimuistoiset hetket

Tuolla sun helmassas, seurass' ystävien!

Muistoja tuo joka puu, joka kukkainen, joka pensas,

Polkusi mutkikkaat, viirisi salkoineen.

Istunut tuoll' usein lakan all' olen, hartahin mielin

Kuunnellut tarinaa ai'an muinoisen,

Nähnyt valtavat hahmot sen sekä rohkeudella

Taas tulevaisuuden verhoa nostellut;

Nähnyt kaunoiset unet maalleni, toivonut sille,

Toivonut taivasten antimet runsaimmat,

Toivonut sille kuun hopeoita ja kultia päivän,

Teilleen valkeuden rauhoa rannoilleen…

Niin, mitä toivoinkaan, mitä aattelinkaan, mitä näinkään

Tuolla sun helmassas, kukkainen salomaa!

Kaikki kun taasen nään, on sielullain pyhäpäivä,

Valkaistu tupa sen, työn tomut laastut pois,

Kaikki on tyyntä ja rauhaisaa, vaan rinta se sykkää,

Muiston kellot kun kaukaa kaikuen soi.

Paavo Cajander.

Runolaulaja.

Isossa hovilinnass' on pidot uljahat,

Kruunuista kirkkahista heloittaa valkeat,

Hopeat siellä hohtaa ja kullat välkähtää,

Ja sävelsoitot vienot iloiten helkähtää.

Ja kuitenkahan riemu ei tunnu riemullen;

Jotakin siellä puuttuu, mut mit', ei tiedä ken.

Ilveillään, lauletahan, hymyillään, tanssitaan,

Vaan tavan vuoks' on kaikki ja teeskeltyä vaan.

Mut kartanolla ulkon' on riemu julkinen;

Siell' istuu kansan kesken mies vanha laulellen,

Ja korkealle laulu se kaikuu pilvihin…

Kentiesi tuossa oisi iloksi suurtenkin.

Ja salin ovi kohta se loistoss' aukeaa,

Ja nuorukainen vanhust' esillen taluttaa:

"Paraimmat laulus, ukko, nyt laske soimahan,

Kevättä laula mieliin, iloa rintahan!"

Ja ovensuussa siinä hän seisoo kourussaan,

Olento halpa, köyhä, ja sauva nojanaan,

Hopealta hohtaa parta, nivukset pitkät sen

Ne lumivalkeoina valuvat harteillen.

Ja huonehessa valtaa kuin haudan hiljaus,

"Mitäpä tuokin täällä?" vaan kuuluu kuiskahdus,

Ja yli otsain lentää pimeät varjot yön,

Ja kynttilätkin tuikkaa kuin läpi terhenvyön.

Mut ovensuussa vanhus virittää laulujaan;

Vavisten aluss' ääni ja värjyin kulkee vaan,

Kuin lintu, joka metsäst' on tuotu häkkihin,

Säveltään visertääpi sydämin tykkivin.

Vaan pian into nousee ja sydän lämpiää,

Ja sävel kasvaa, paisuu ja kaikuin helkähtää,

Ja ukon käyrä varsi se sorjaks kohoaa,

Ja silmist' ihmeenlainen välähdys tuikahtaa.

Hän sankareista laulaa, uroista Kalevan,

Ja valon taistelusta pimeyttä vastahan,

Hän neiden surman laulaa, mit' äidin lempi on,

Ja pojan tuiretuisen kamalan kohtalon.

Ja huonehess' on niinkuin salainen tenho ois,

Kuin aamull' on, kun koitar yön vaipan siirtää pois,

Värähtää koko luonto, puun lehvät vavahtaa,

Ja ruskoon peittyy taivas ja kastehelmiin maa.

Niin huoneessakin siellä nyt sydän sykähtää,

Punoittuu kalvas poski ja kyynel vierähtää,

Ja sumu jäinen haihtuu, yön varjot poistuvat,

Ja kirkkahasti taaskin heloittaa valkeat.

Ja ompi niinkuin riemu taas näyttäis riemullen,

Ei tunnu helke kullan, ei hohto hopeiden;

Iloitaan, lauletahan, hymyillään, tanssitaan,

Ja kaikki sydänt' ompi ja hartautta vaan.

Mut vanhus halpa, köyhä, tuo hyljeksitty,

Hän huoneen ylimmällen sijallen viedähän,

Ja kaunis siinä on hän, kuin hohteess' auringon

Satehen vienon jälkeen puu sammaltunut on.

Paavo Cajander.

Eräässä kansanjuhlassa.

Maan, vetten yli ilma raikas kulki,

Uus' aika koetteli lentoaan;

Ja peitost' yön nyt astui kansat julki

Ja niiden kanss' uus henki maailmaan.

Se oli raikas henki aamuruskon,

Jok' innostuksen toi ja toivon, uskon,

Ja salamoina iski sydämiin,

Ja heikot säteet Suomeenkin se heitti,

Mut usma meiltä päivän vielä peitti,

Tääll' isänmaata vielä kaivattiin.

Se Suomen korpimailla vielä

Ja turvekaton alla piilihen,

Kuin simpsukkainen kuoressaan se päilyi

Ja ark' ol' astumahan ilmoillen,

Siks kun sen Lönnrot löys ja kuoren taittoi

Ja salomaiden aarteet ilmi laittoi

Ja maiden, kansain ihailtaviks toi,

Ja eteemme, kuin lumonnut ois taika,

Uus maailma nyt aukeni, ja aika

Se meihin silmäns' ihmetellen loi.

Ja salot viherjöi ja päivä koitti,

Ja lämmin liikkui yli vetten, maan,

Ja laulut kaikui, mahtavasti soitti

Nyt Runeberg'kin jätti-kanneltaan.

Uus' aik' on tullut, uuden ajan riennot

Nyt kulkee kautta maiden, täyttää tienot,

Mut kansan viel' on verho silmillään,

Siks kunnes Snellman hengen voimallansa

Pois loihti peittehet, ja Suomen kansa

Tul' omaa itseänsä näkemään.

Ja hänen sanansa kuin miekka koski

Ja sydämistä mursi kylmän jään,

Ja hänen äänens' innostuksen nosti

Ja tunteet pyhimmät sai syttymään.

Ja vanhat, nuoret kansan alttarille

Nyt kilvan riensi uhraamahan sille

Etunsa, onnensa ja elämän.

Ja kansan vainiolla paahtoi helle,

Ja viljoja nyt nousi tanterelle,

Jonk' äsken karje näytti peittävän.

Ja alat, joita peitti unheen laineet,

Nyt auraamaan käy Yrjö Koskinen.

Ja kansan onnenvaiheet, työt ja maineet

Nyt astuu kirkkahina ilmoillen.

Ja Suomalainen tuntee rinnassansa

Nyt Suomalaiseks' itsensä, ja kansa

Täys-ikäisyyden valtakirjan saa.

Ja poven pohjukasta riemut raikuu,

Ja kautta maiden, mantereiden kaikuu:

Nuo miehet eläköön ja synnyinmaa!

Paavo Cajander.

Kuva.

Mun huonehessani seinäll' on

Yks kuva halpa ja koruton,

Se siinä ollut on monta vuotta,

Ja aina ihaelen ma tuota.

En tiedä mi siinä viehättää,

Lumenko peittämä harmaa pää,

Vai surun uurtamat vaot nuoko,

Vai silmän lempeä tuike tuoko.

En tiedä; mutta niin lämmin on

Sen läheisyys kuin auringon,

Ja ompa kuin hänen katsannastaan

Heloittais taivahan rauha vastaan.

Ma tuntikausia ihaillen

Kuvoa tuot' yhä katselen,

Ei sulho kultoaan punastuvaa

Niin tyystin katso, kuin minä kuvaa.

Ja kun ma katson, niin vähittäin

Herääpi muistoja mielessäin

Niin armahaita, niin ihanoita

Ja kaivatessani katkeroita.

Ma poies mennehen polvekseen

Nään lapsuusmaailman riemuineen,

Nään kynttilöitä ja joulupuita

Ja ystävyksiä hymysuita.

Ja ompa kuin kuva elon sais

Ja mua hellästi katsahtais,

Ja ompa kuin hänen katsannastaan

Heloittais taivahan rauha vastaan.

Ja senhän vuoksi niin lämmin on

Sen läheisyys kuin auringon.

Mut ken se ompi se armahainen?

Mun oma äitini on se vainen.

Paavo Cajander.

Matkamies.

On joulu-ilta, ja yksin

Vaeltavi matkamies,

Jotakin hän etsivän näyttää,

Mitä etsivi, Herra ties.

Monest' uljahast' asunnosta

Tuli liekitsee, ilo soi,

Hän huomaavan sit' ei näytä,

Ohi rientävi, minkä voi.

Kylän äärihin saapuu hän jo,

Pimeys hänen on edessään,

Pimeästäpä kaukaa loistaa

Valo metsästä yksinään.

Se välkkyvi kuin luo kutsuis,

Hän kutsua noudattaa:

Maja pieni se on, väki siellä

Juur hartauttaan lopettaa.

Ja kaikuu nyt pyhä virsi,

Ja leimuvat valkeat,

Ja himmeli hiljaa häilyy…

Oi kuulkohot taivahat!

Kädet ristissä miesi siinä

All' akkunan viivähtää,

Kylm' ympärill' on, vaan hällä,

Sydän hällä se lämpiää.

Hän viipyvi siinä, kunnes

Kaikk' uuvahtaa lepohon,

Ja kynttilä yksin tuikkaa,

Ja hiljaus kaikkiall' on.

Mit' etsi se matkamiesi?

Kenties — kenties kotiaan.

Ja ken oli hän sekä mistä?

En tiedä, — kulkija vaan.

Paavo Cajander.

Isänmaani.

Jos minne kuljen, mistä lähden,

Tää maani mulle kallis on,

Mut kallis on se vaan sentähden,

Sen kansa kun niin armas on.

Sen kansa taas on armas siksi,

Se maansa kun tek' kallihiksi

Verellään, kärsimyksillään.

Salomme vaikk' ois täynnä kultaa,

Hopeita hyrskyis aaltomme;

Vaikk' ois meill' loistoa ja valtaa,

Vaan konnan töit' ois muistomme,

Kansamme kulkis hylkyteitä, —

Ah! silloin maamme varjo meitä

Kuin musta haamu vainoais.

Vaan nyt ei synkkäin syiden hallat

Moit' isäin haudoilt' eroita,

Ei taistelut, eik' ilkivallat

Maast' armaimmasta vieroita,

Niin korvet synkät, kallioiset,

Kuin laaksot, järvet tuhatmoiset —

Kaikk' ovat kalliit rakkahat.

Takana soitten, kallioissa

Sai äidit piilon lapsineen,

Kun urhot kaatui taisteloissa,

Tai voiton toivat armailleen;

Niin korpea kuin vainioita

Luut isäin peitti, veri noita

Kostutti kallis kaikkia.

Vakaana niinkuin vuoren seinä

Kansamme puolsi maatansa;

Ei huikennellut niinkuin heinä,

Säilytti pyhät tapansa.

Parjatkoot tyhmät, ett' tää kansa

Hyljätty, halp' on tavoiltansa —

Maan kalliin ostanut se on!

Muun riemun jos ken ryöstäis multa,

Maan' armahan kun muistot jäis:

Ne rinnassani voiman tulta

Ja innon liekin virittäis.

Oi urhoin kehto, isänmaani!

Suojelkoon Herra armastani,

Siunatkoon hautaa urhojen!

J.H. Erkko.

Oi, jos oisit, sydämeni.

Oi, jos oisit, sydämeni:

Raitis kuni uusi oras,

Puhdas kuni kehdon lapsi,

Kirkas kuni lähteen silmä —

Niin jos oisit sydämeni!

J.H. Erkko.

Niittypuro.

Näin moititaan: voi kuink' on murheinen

Ja synkän musta niittypuron juoksu,

Vaikk' onkin niityn metsä lehväinen

Ja partahilla kukkain tuhat tuoksu.

Ei muisteta: tuo puro kotoisin

On synkältä ja hallaiselta suolta,

Ja korven kautta juosten, kuulikin

Se näljänhätää, itkua ja huolta.

Nyt, kukkaniityn läpi kulkeissaan,

Vilkastui puro, iloisammin hyppii,

Vaan murhe kuvastuupi muodossaan,

Kun rinnassa viel' entismuistot sykkii.

J.H. Erkko.

Sinikaunokki.

Kysytte miks' elokaunikki

Kasvoi pellon leipäviljahan,

Kyntömies vaikk' ei ois tahtonut? —

Taivassinellään se muistuttaa,

Että on maan päällä muutakin —

Taivahista, pyhää, ihanaa —

Paljon muutakin kuin leipä vaan.

J.H. Erkko.

Vanha mummo.

Kasteli kukkaa vanha mummo,

Kukkaa ikkunalla.

"Missä on tyttösi, vanha mummo?"

"Kaukana maailmalla."

"Tiedätkö millä hän kulkee tiellä,

Vaivainen mummo kulta? —

"Tiedä en, — maailma taisi niellä,

Taikka jo peittää multa:

Kastelen kukkaa, armastani,

Muistelen tyttölasta,

Tuskinpa jälleen puhdastani

Löytänen maailmasta."

J.H. Erkko.

Aallon kehtolaulu.

Nuku, nuku aaltonen,

Nuku jo!

Tuolla laulaa humisten

Kuusisto! —

Kehtolaulusi se on —

Nuku aalto rauhaton,

Nuku jo!

Miksi tahdot katsella,

Kuinka jo

Loukannut on luontoa

Turmio?

Kuinka kukat surkastuu,

Kuinka tuuless' paljastuu

Lehdikko?

Nuku aalto vaahtopää!

Nuku jo!

Kerran sinun herättää

Aurinko;

Senpä sulle, rauhaton!

Hellä silloin suotu on

Suutelo.

Herätessäis heloittaa

Kukat jo,

Suloisesti tuoksuaa

Tuomisto.

Liverrykset lintusten

Silloin soi kuin Väinösen

Kantelo!

Sydän! nuku sinäkin,

Nuku jo! —

Uni sull' on suloisin

Nautinto,

Toivo aikaa armaampaa;

Nuku, kunnes lopun saa

Taistelo!

Iisa Asp.

Kevätlaulu.

Jo kinos sulaa, katoaa

Pois noron ouruvesiin

Ja roudatonna taasen maa

Käy hangen alta esiin,

Jo päivän silmä keväinen

Taas paistaa meille myhäillen

Jo kevät tullut on!

Jo riutuu ulapalla jää

Ja laineen kahle irkoo,

Taas tantereella nukkapää

Jo kohta nurmi virkoo,

Jo koivun urvut aukeaa

Ja vihannaksi lehto saa —

Jo kevät tullut on!

Taas taivaan alla kiurusen

Soi ääni korkealla,

Ja tuttavamme käkönen

Taas kukkuu kankahalla,

Ei malta pieni perhokaan

Nyt uinailuaan jatkamaan —

Jo kevät tullut on!

Siis mielen routa, murhe pois!

Sen kevään lämmin voittaa —

Ken kaihon orja olla vois,

Kun riemun aika koittaa?

Siis kevään laulu raikas vaan

Nyt kaikkialla kaikukaan!

Jo kevät tullut on!

U. v. Schrowe.

Pieni mierolainen.

Armas päivä paistaa, kohta

Lämpimäks jo muuttuu sää,

Hanki loisteessansa hohtaa,

Sulain kiteet kimmeltää.

Poika repaleissa vallan

Saloss' yksin kuljeksii.

Hongat, kuuset huminallaan

Häntä täällä tervehtii.

Pieni mierolainen aina

Yhä rientää eteenpäin,

Eipä murhe mieltä paina,

Rallatellen laulaa näin;

"Hopsis, jalat! Väsymystä

Tunnetteko? Talohon

Kohta päästään, siellä kystä

Minullekin kyllin on.

Hongat, kuuset, vaiheitani

Tahdotteko tietää te?

Kuulkaa, tässä kulkeissani,

Nyt mä teille kerron ne!

Aina muistan riemuin vielä

Isän armaan mökkiä,

Viisi meit' ol' lasta siellä,

Vanhin niistä olin mä.

Muistan kuinka kotikaski

Tähkäpäin jo kellerti;

Noro hallan irti laski,

Julma viljan runteli.

Talvi tuli, loppui leipä,

Petäjäistä syötihin —

Äitiin tarttui tauti, veipä

Hänet kohta hautaankin.

Häntä multaan saatoin, itkin

Haudallaan ma hetkisen,

Kyynel poskipäätä pitkin

Vieri, jääksi hyytyen.

Siitä asti tepastellut

Olen mieron tietä ain…

Jopa sulle kertoellut

Olen, metsä, muistelmain.

Hopsis, jalat, joutukaa jo!

Muuten yövyn korpehen.

Varjot synkät lankeaa jo,

Tuolla päivä laskeiksen". —

Yhä kiitää, vaan ei vielä

Ihmisasuntoa näy.

Metsän haamut poikaa tiellä

Uhkaa, mustaks yö jo käy.

Kylmä yltyy. Tähtein valo

Syttyy taivahalle jo,

Leimuelee pohjanpalo,

Huokaa jynkkä hongisto.

Kohta aamun koittehessa

Öinen jylhyys häviää —

Vaan, ken tuolla kinoksessa

Kalvenneena lepäjää?

Pieni mierolainen siellä

Lepoon vaipui viimeiseen,

Jäätyneenä kiiltää vielä

Kyynel silmän murtuneen.

Uno von Schrowe.

Kirkkovenheessä.

Hei! soutakaamme poiat,

Ja norjat neitoset!

Me kilvan soutakaamme,

Ett' aallot vaahtoiset

Vierellä venehemme

Hilpeinä hyppelee

Ja kokka mahtavasti

Edessä kohisee.

Ah, kaunis ompi ilma,

Tää Herran päivä on!

Vienosti vedet välkkyy,

On taivas sumuton,

Ja metsät vehreässä

On juhlaverhossaan,

Ja vakavina vaarat

Nostaapi rintojaan.

Ja uutta ihastusta

Vana nousee mielehen,

Kun venhe viilettääpi

Välitse niemien,

Ja joka salmen suulla

Meit' yhä tervehtää

Taas uudet rannat, saaret —

Oi, hausk' on retki tää!

Me airokkahat, kelvot

Olkaamme soutajat:

Pois joukostamme veltot

Ja — turhan-kiskojat!

Kun voimat taiten käyttää

Ja, harras toimessaan,

Mies ompi kestämähän —

Se meistä miesi vaan!

Mut kunnon perämiesi

Täss' ensi arvon saa,

Hän kaikki karit tuntee

Ja suunnan suuntoaa,

Hän, hänpä meidät saattaa

Vakaasti valkamaan,

Siis kiitoksemme hälle

Nyt ensin kaikukaan!

Ja nyt me laulakaamme,

Oi siskot, veikkoset,

Tään Suomen suloutta,

Mi hurmaa sydämet!

Ja niinkuin mieli puhdas

Nyt kirkkomatkall' on,

Niin työssä tälle maalle

Se puhdas olkohon!

Ah, herttainen on hetki,

Tää Herran päivä on!

Jo kirkon torni nousee

Tuolt' yli kuusikon.

Ja aamupaistehessa

Se noin kun hohtelee,

Totuuden pyhän tietä

Se meille viittailee.

Niin maamme tulevaisuus

Myös meille hohtakoon,

Kuin pyhä templi tuolla,

Ja meitä kutsukoon!

Se hohto sydämemme

Innolla täyttäköön,

Ja vauhti rientojemme

Sen ilmi näyttäköön!

Hei! Soutakaamme veikot

Ja siskot armahat!

Me kilvan soutakaamme

Ett' aallot vaahtoisat

Vierellä venehemme

Hilpeinä hyppelee

Ja kokka mahtavasti

Edessä kohisee.

Ja laulakaamme kaikki

Nyt täysin sydämin,

Kuink' on tää maamme kallis

Ja meille rakkahin,

Mut Herrallemme harras

Myös kiitos kohotkaan,

Ett' armostaan loi meille

Näin armaan isänmaan!

Juhani Pietari Hannikainen.

Synnyinseutuni.

Mieltäni kun painaa murhe musta,

Luokses silloin, etsein lohdutusta,

Rauhaa pyytäin, pyrkii aatoksein:

Siellähän ain' ennen löysin hoivan,

Siellä, vaivoissani avun oivan

Rakkahiltani sain tuskillein.

Riemua kun sydämeni saapi,

Ihanuus kun mieltäin innostaapi,

Kirkkaana oot silloin muistossain:

Muistan kuinka riemut puhtahimmat,

Kuinka tunteet ihanimmat

Helmassasi tuntea mä sain.

Sydämeni sykkää yhä sulle!

Maailmain ja kotimaani mulle

Muinon olit, seutu armahin.

Laajemmiksi kasvoivat ne sitten;

Mutta mielestäni yhä niitten

Vielä olet helmi kallihin.

Kaarlo Kramsu.

Santavuoren tappelu.

Santavuori, surun synkän mieleeni saa sana tuo!

Santavuorell' liikkui kuolo, siellä vuosi hurmevuo.

Kaikukohon sieltä nytkin jälkeen vuosisatojen

Taru pinni taistelusta, saatu haudoilt' urhojen.

Taisteltihin lakkaamatta varhain aamust' alkaen,

Illan tullen loppui vasta kuolon leikki verinen.

Illan tullen talonpoikain toivo vaipui kuolemaan,

Vaipui, niinkuin päivä kirkas vaipui länteen sammumaan.

Raikkahasti raikui silloin riemuhuudot sotilain:

Sorrettujen huokaukset hukkui riemuun sortajain.

Huudot kuullen, kuoleva nous talonpoika istumaan,

Kuolon kalme kasvoissansa, pilkan hymy huulillaan.

"Riemuitkaatte", niin hän huusi, "rikoksista riemuitkaa:

Murrettu on Suomen kansa, sorrettu on Suomenmaa!

Riemuitkaatte siitä, että päivän peitti musta yö,

Riemuitkaatte siksi, kunnes koston hetki vihdoin lyö."

"Toivehemme halla kylmä kyllä kuolettanut on,

Urohomme urhe'immat sortuneet on kuolohon;

Mut ei talonpojan voima murtunut oo vieläkään:

Vartomaan hän tottunut on, tottunut on kärsimään."

"Nähneethän jo usein oomme, kuinka koko vuoden työn

Kova onni kukistaapi, tulless' yhden hallayön;

Mut ei silti mieli murru eikä murtua se saa:

Kesää uutta toivokaamme, se voi kaikki parantaa."

"Kesä uusi koittaa vielä, vaikka kauan viipyiskin,

Kansa uusi nousee silloin, kansa mielin hehkuvin.

Sortajansa sortamalla, onnehen sen käypi tie;

Mutta riemuhuudot teiltä kadoksissa silloin lie."

"Riemuitkaatte rikoksista nyt te kansan sortajat,

Nythän valta teidän onpi, nyt te ootte voittajat.

Tuhotöistä riemuitkaatte, teidän onpi hallayö,

Mutta seuraukset senki poistava on kansan työ."

Näin hän lausui. Sammuneena silmänsä jo ummisti,

Kuollehena kuollehitten päälle päänsä kallistuu.

Taivahalla kirkkahasti kimaltelee tähtivyö,

Yli Suomen lepää synkkä Nuijasodan hallayö.

Kaarlo Kramsu.

Vanhus.

"Lepoa vanhus itsellesi suo.

Mit' auttaa sua raataminen tuo?"

"Ja raskaaksi sinulle käypi työ;

Mi kädessäsi kirves puuta syö."

"Teit työtä nuorna; nyt jo vanha oot:

Nyt vuorostansa nuoret raatakoot."

Vakaasti vanhus silmäs puhujaa:

"Ei tehtäväänsä kesken jättää saa."

"Mä raadoin ennen käsin voimakkain;

Nyt heikontunut lienen voimiltain."

"Mut miksi työstä kesken luopuisin?

Työalan määräs Luoja kullekin."

"Ken jättäis työnsä Luojan säätämän?

Työaika onpi aika elämän."

"Sentähden raadan, raadan täällä vaan

Siks, kunnes kutsun Luojaltani saan."

Kaarlo Kramsu.

Unen tullessa.

Hiljaa, hiljaa! Ilta on.

Taivas tummeneepi.

Luonto tyyntyy lepohon,

Maa jo himmeneepi.

Haukottava hämäryys

Pirtin pienen täyttää.

Pärekin jo pihdissään

Pienemmästi näyttää.

Tuutusessa tummemmin

Keinuu leino lapsi —

Alkaa armas äitikin

Tulla tummemmaksi.

Sitte saapuu unonen,

Päreen sammuttaapi,

Pitkin pirtin penkkejä

Hiljaa hamuaapi —

Istuvaiset nujertaa

Vitkon vuotehelle,

Pitkälleen jo äidinkin

Kaataa kätkyelle.

Yö jo on ja hämynen

Pirtti unelmoipi.

Sirkka uunin korvassa

Tyytyväisnä soipi — —

Jooseppi Mustakallio.

Paimenen pyhä.

Kaukaa kuuluu kumahellen

Ääni kirkon kellojen.

Tuota tarkkaa säikähdellen

Mäellä paimentyttönen.

Tuota tarkkaa — — Kyyneleitä

Vierii vienoposkilleen — —

Silloin sana tuulten teitä

Syöksee immen sydämeen:

"Älä itke, paimen pieno!

Herra kuulee tässäkin!"

Silloin vaipuu tyttö vieno

Maahan, Herran jalkoihin —

Pyhävirttä huminoipi

Sitte maa ja taivaskin —

Mäeltä mäelle sana soipi:

Herra kuulee tässäkin!

Jooseppi Mustakallio.

Pääskylle.

Et silloin, pieni pääsky,

Sä laula riemuten,

Kun meill' on kylmä talvi

Ja maa on valkonen —

Vaan silloin Niilin luona

Sä, surren oksalla,

Siipeesi peität pääsi

Näät unta Suomesta.

Jooseppi Mustakallio.

*** END OF THIS PROJECT GUTENBERG EBOOK ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

• You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

• You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

• You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

• You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

The Project Gutenberg eBook of Runovihkonen nuorisolle, by

SISÄLLYS:

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE