Maattomat
Date: 2024-09-20T00:00:00+00:00
Keywords: Finnish drama -- 20th century

The Project Gutenberg eBook of Maattomat

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Maattomat

Kolminäytöksinen näytelmä

Author: Kaarle Halme

Release date: September 20, 2024 [eBook #74424]

Language: Finnish

Original publication: Helsinki: Otava, 1909

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/74424

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK MAATTOMAT ***

MAATTOMAT

Kolminäytöksinen näytelmä

Kirj.

KAARLE HALME

Helsingissä, Kustannusosakeyhtiö Otava, 1909.

HENKILÖT:

Esteri-muori
Tuomas Jylhänkorpi
Kerttu
Yrjö
Eliina
Matti Kivioja
Majamäen Tanu
Pajunen
Maaherra
Poliisipäällikkö
Poliiseja
Alusia

I

Jylhänkorven pirtti. Perällä keskellä iso uuni, vasemmalla ovi ulos, oikealla ovi porstuakamariin. Vasemmalla sivuseinällä kaksi akkunaa. Tavallinen hämäläisen pirtin sisustus.

ELIINA istuu rukin ääressä huittamassa.

KERTTU tulee ulkoa, kantaen ruokatavaroita. Päivittäen:

No, enkö sitä arvannut, että tänne sinä minun työhöni. — Minulle tuli vähän muuta hommaa.

ELIINA

Ei se mitään — pian minä nämä —

KERTTU

Joko sinulta taas kude loppui?

ELIINA

Ei muuta kuin korttelin verralta — sitten on kangas valmis.

KERTTU ottaa kontin seinältä, puhdistaa sen ja alkaa asetella sinne ruokia.

Vai jo valmis! Ilmanko siellä ylistuvassa onkin tänään niin syöstävä helissyt ja kaide tärskynyt. Kuului oikein iloiselta se ääni.

ELIINA pysäyttää rukkinsa.

Minnekä sinä evästä —? Isällekö?

KERTTU

Niin. Isä ei malta enään. Sanoi, että se kartanon ajo on tullut niin hurjaksi viime aikoina — ja varsinkin nyt, kun on tukinajo — ettei Yrjön liinukka sitä kestä.

ELIINA

Jääkö isä ajamaankin?

KERTTU

Ei suinkaan se ajamaan — vie vain toisen hevosen, ja tuo liinukan pois. Panen vähän rievää kakkoa ja tuoretta voita konttiin. Siellä kun on saanut Yrjö olla niin ja näin. Ei juuri koskaan keitostakaan tietoa. Niin ovat laihtuneet sekä mies että hevonen tämän talven tietämään.

ELIINA

Kauanko mahtaa kestääkään?

KERTTU

Jumalako sen tietää! Kai koko talven. Suuttunut on isä tähän menoon, ja suuttuneita koko Jylhänlinnan lääni.

ELIINA

Niinpä taitavat olla.

KERTTU

No, näethän sen isästäkin.

Menee akkunaan.

Tuolla seisottelee vaan kartanon voutia pihamaalla — tallissa ja ratasvajassa.

ELIINA

Useinpa se Pajunen kulkeekin tästä ohi nykyään.

KERTTU

Harva se päivä. Kun metsätöissä on koko lääni, niin miksei myöskin vouti. — Kaipa se sen sentään sisälle — kun on aikansa öräillyt. Pitäneeköhän kahvia —?

ELIINA

Kyllä minä menen laittamaan.

KERTTU

Huita sinä vaan! Ehkei tulekaan —

ELIINA

Kai ne kumminkin tulevat.

KERTTU naureskelee.

Niin tosiaankin! Pajunenhan on niinkuin sulhasmies. Kosiskelemassa poikkeilee. — Minä panin jo äsken kahvinkin kiehumaan.

ELIINA

Sinä puhut mielelläsi Pajusesta. Tahtoisitko päästä minusta?

KERTTU

Älä höpsi siinä!

ELIINA

Ei hän niin usein poikkeisi, ellei häntä suosittaisi täällä.

KERTTU

Täytyy kai nyt alusien suosia omaa voutiansa. — Siellä jo raput kolisevat.

Panee kontin pöydälle.

Minä menen kamarin kautta pakariin keittämään kahvia. Tule sinä sitten noutamaan sisälle! Se on heti valmista.

ELIINA lopettaa huittamisen, nousee.

Kyllä, jos isä käskee.

KERTTU

Niin, tietysti. Ei muuten.

Menee.

TUOMAS JYLHÄNKORPI tanakka, luiseva, vakavailmeinen ja harvapuheinen mies, tulee edellä. Häntä seuraa:

AJUNEN katse pälyilevä, ja käytös toisinaan nöyrä, toisinaan ylimielisen rehentelevä.

JYLHÄNKORPI

Pajunen käy istumaan!

PAJUNEN

Kiitos, kiitos! Reessä sitä on kyllä tullut istutuksi. Kas vaan!
Eliinakin on täällä! Terveeksi! No, mitäs Eliinalle kuuluu?

ELIINA

Kiitos — hyvin vaan!

Kokoilee huittamiansa rimpiä esiliinaansa.

PAJUNEN

Kankaankutomishommissa ollaan nähtävästi — niin kai, näin kevät-talvella.

JYLHÄNKORPI

Missä Kerttu on?

ELIINA

Pakarissa — käskenkö?

JYLHÄNKORPI

Ajattelin vain, että jos kahvia —

ELIINA

Kyllä minä —

PAJUNEN

Ei millään muotoa minua varten! Älkää ollenkaan — Poikkesin vain toimieni tähden isännälle kun on vähän asioita —

JYLHÄNKORPI

No, siinäpähän tuo menee asioitten mukana. — Minä katson täältä tupakkalaatikon —

Menee kamariin.

PAJUNEN

Älkää isäntä, älkää! Minulla on täällä taskussani. — Joko te menette, Eliina? Olisin mielelläni puhellut teidän kanssanne. Minä olen tästä ajellut sivu monena päivänä, mutta en ole uskaltanut poiketa. Nyt sain kuitenkin asiantapaista avukseni — ja — niin —

ELIINA hymyilee.

Pajunen toimittaa kaikki asiansa seisovalta jalalta — istukaahan nyt sentään —

PAJUNEN

Käytän tilaisuutta, kun saan olla kanssanne kahdenkesken. Muistatteko mitä minä juttelin teille viime kesänä elonleikkuu-tanssiaisissa?

ELIINA huvitettuna.

Tapasimmeko siellä sitten toisemme?

PAJUNEN välittämättä.

Minä olen nyt mies, joka seison varmalla pohjalla, ja — ja nyt minä tulin vakavasti peräämään niitä silloisia —

Jylhänkorpi tulee.

ELIINA

Pajunen on hyvä ja käy istumaan, minun täytyy nyt — —

Menee.

JYLHÄNKORPI

No, onko Jylhänlinnassa ruvettu viime aikoina nurkanpäitä syömään, koska vouti kerkiää myötäänsä ajelemaan metsä-asioilla?

PAJUNEN

Minä olen kokonaan jättänyt voutitoimeni, ja olen nyt yksinomaan metsähommissa.

JYLHÄNKORPI

Vai niin, vai tukkimiehenä! Tässä olisi tupakkaa.

PAJUNEN

Enhän minä varsinaisena tukkipomona. Kun kartano vedättää alusillaan tukit, niin minä pidän huolen, että päivätyöt tulevat ajetuiksi.

JYLHÄNKORPI

Se on uudenaikaista talonpitoa, tämä. Syksyllä ajettiin kaikki kartanon viljat kaupunkiin, ja keväällä ajetaan metsä järveen.

PAJUNEN

Metsäkö? Mitä vielä! Ainoastaan pieni tilkku! Jylhänlinnan metsät kestävät kymmenen vuotta tällaisen hakkuun. Kyllä se parooni on viisas mies — osaa ottaa talosta rahat irti.

JYLHÄNKORPI

Ja osaa vielä ottaa kaato- ja vetopalkatkin itselleen.

PAJUNEN

Mikäs on ansaitessa, kun on sellainen joukko alusia. Viime kuussakin tilitettiin kartanon konttooriin työpalkkoja seitsemättätuhatta.

JYLHÄNKORPI

Ja sillä maksettiin sitten paroonin juominkilaskuja.

PAJUNEN

Mitä lie maksettu. Omahan hänen asiansa.

JYLHÄNKORPI

Vai on oma! Entäs alusien työ ja hiki? Tällaisen suuren läänin, joka on kokonainen pitäjä —

PAJUNEN

Sama kai se on läänille, millä työllä veronsa maksaa.

JYLHÄNKORPI

Vaikkapa vetämällä viljansa suoraa päätä porttolaan, kuten syksyllä? — Niinkö? — Sillä viljalla, jonka tämä lääni oli aittaan koonnut, ja sadalla hevosella kaupunkiin vetänyt, maksettiin paroonin juomavelkoja, pelivelkoja ja —

Nousee, menee uunin luo laittamaan piippuaan.

— ja muita velkoja. Hänhän aivan asui useampia viikkoja samassa paikassa. Joi ja pelasi ja "hurrasi" siksi kun melkein juoppohulluna tuotiin Jylhänlinnaan sairastamaan. — Ja nyt, kun on viljat juotu ja pelattu, niin nyt tulee metsän vuoro ja — meidän vuoromme. Ja sinä sanot Pajunen: oma asia, ja saman tekevä.

PAJUNEN sovitellen.

Minä tarkotan, että edestänsä hän löytää —

JYLHÄNKORPI

Entäs me? Mitä me löydämme edestämme? Tämä kartano ja kartanon lääni on miespolvien työn tulos — alusien työn tulos. Luuletko että olisi ainoata karahkaa tai viljan kortta näillä mailla, jos koko ajan olisi sanottu: samantekevä?

PAJUNEN

Niin, no! Olipa nyt niin tai näin, mutta parooninhan ne ovat sekä maat että mannut. Omaansa hän "hurraa".

JYLHÄNKORPI

Et ole sinä, Pajunen, Jylhänkorven kansasta, sen kuulee puheistasi. Et ole turpeen mies. Vaikka oletkin näillä mailla syntynyt. Mättäällä istuja olet.

PAJUNEN rehennellen.

Niin — minua on onni seurannut. Mättäälle olen päässyt. Olen kohta omavarainen itsemieheni ja — siitähän minun oikeastaan pitikin puhua isännän kanssa — minä olen katsellut tätä Eliinaa — kyllähän minä saisin talontyttäriäkin, rikkaitakin — mutta olen pitänyt Eliinasta enemmän — (Mielistellen.) — eikä hänkään ole mikään köyhä tyttö tietäähän sen koko lääni —

JYLHÄNKORPI naurahtaa kuivasti.

Vai niin — Pajunen on oikein naimamatkoilla?

PAJUNEN

Jo monena päivänä olen aikonut poiketa, mutta tähän se on jäänyt. Nyt minä tulin ja suoraan ajan asiani. Eliinan kanssa minä myöskin jo vähän juttusin — ja nyt pyydän teiltä tytärtänne —

JYLHÄNKORPI

Ei Eliina ole meidän tytär. Tyttäremme Kerttu ei ole vielä rippikouluakaan käynyt.

PAJUNEN

Mitä ihmeitä isäntä nyt —?

JYLHÄNKORPI

Kasvatti Eliina on.

PAJUNEN

Kasvatti?

JYLHÄNKORPI

Meidän sukua hän kyllä on — tietysti. Melkein koko lääni on samaa sukujuurta Jylhän-Miikan peruja.

PAJUNEN nolona.

Mitenkähän se hevonen siellä — (Menee akkunaan.) se on vähän varsamainen ja vauhko.

JYLHÄNKORPI hymyilee.

Jos tytön kanssa olet sopinut, niin ei minulla mitään sanottavaa ole.

PAJUNEN

Minä luulin, että hän oli Jylhänkorven tytär — mutta koska —

JYLHÄNKORPI

Kyllä hän silti on rehtiä sukua ja säätyä, vaikka hänen vanhempansa molemmat kuolivat, kun tyttö oli kahden vuoden vanha.

PAJUNEN istuu epävarmana.

Kummallista, että siitä ei kukaan ole minulle ennen puhunut.

JYLHÄNKORPI

Asia on jo vanha, ja liian tuttu kaikille, mitäpä he siitä. Ja oma tytär Eliina on meille ollut — samoin kuin Kerttukin.

PAJUNEN

On se sentään vallan ihme, etten minä vaikka olen jo toista vuotta ollut paikkakunnalla —

JYLHÄNKORPI

Niin, että kyllä minä tytön takaan. Mutta miten on sinun laitasi?
Millaisia teitä sinä olet kulkenut sen jälkeen, kun täältä lähdit?
Nulikkana täällä ollessasi oli sinulla kaikenlaisia vikurin vehkeitä.
Et oikein tietänyt eroa omasi ja toisen oman välillä.

PAJUNEN nousee.

Mitäs kyörtien vehkeistä! Lapsellisuudessa tekevät milloin mitäkin. Aivan poikapahaisenahan minä täältä jouduin muille maille. Kyllä kai minä nyt sitten sentään lähden, koska —

ELIINA tuo kahvia, tarjoo.

Vieras antaa anteeksi, ettei meillä ole oikeata leipurin leipää — tällaista vastaleivottua rievää kakkoa vain. Ei ole kahteen viikkoon käyty kirkolla.

PAJUNEN

Tämähän on aivan erinomaista — ei tätä olisi ollenkaan tarvinnut — kiitoksia vaan!

JYLHÄNKORPI

Siitäpä sulhasmies näkee millaista leipää morsian leipoo.

PAJUNEN

Isäntä on niin leikkisä —

ELIINA kääntäen puheen, tarjoo isälleen.

Siellä kujalla on tulossa Kiviojan hevonen. Tuovat kai mummua kotia.

JYLHÄNKORPI

Vai niin. Tällä viikollahan niiden pitikin.

PAJUNEN

No, hyvänen aika! Vieläkö se mummu käy kyläilemässä?

ELIINA

Näissä isommissa asumuksissa asuu muutaman viikon kussakin. Kaikki tahtoisivat pitää hänet.

JYLHÄNKORPI

Hän on läänin vanhin, ja melkein kaikkien sukulainen.

PAJUNEN

Minä en häntä enään paljon muista. Onko hän isännän äiti?

ELIINA nauraa.

Esteri-mummuko! Eihän toki! Hänhän on isän isän äiti.

PAJUNEN mielissään, kun puheenaihe on vaihtunut.

Kuinka vanha hän sitten onkaan?

JYLHÄNKORPI

Toisella sadalla. Hän oli jo piilopirtissä silloin, kun
Ryssä maahan tuli.

ELIINA

Ja hänen kolme veljeänsä kuolivat sodassa. Nestori kaatui Pohjanmaalla, Topon juoksuttivat kasakat kuoliaaksi Hämeenkyrössä, ja Esan ampuivat venheessään upoksiin Tampereen rannassa —

Menee ottamaan tyhjiä kuppeja.

PAJUNEN

Kiitoksia paljon!

JYLHÄNKORPI

Katso sitten, ettei Kivioja pääse heti pihasta pyörtämään!

ELIINA mennessään.

Kyllä.

JYLHÄNKORPI

Jos meille vävyksi aiot, niin muori sen päättää. Semmoinen on meillä tapa. Kaikki tärkeämmät asiat päättää muori.

PAJUNEN nousee kurkistamaan akkunasta.

Eiköhän vaan minun varsani ole tiellä siinä veräjäpielessä.

JYLHÄNKORPI menee akkunaan.

Hyvinpä nuo näkyvät pääsevän. Siellä ovat Eliina ja Kerttukin jo vastassa.

PAJUNEN

Vahvaa juurta on muori, kun noin kestää vaan — ja kuljeskelee.

JYLHÄNKORPI

Tulee kai jo sentään ruhjunkannujaan tyhjentämästä. Muuten vielä kepsakka akka, jos näkisi.

PAJUNEN

Vai on sokea?

JYLHÄNKORPI

Sokea on, mutta kuulo on sitä herkempi.

PAJUNEN

Se oli paha pulma, tuo Eliinan juttu.

JYLHÄNKORPI

Mitenkä niin?

PAJUNEN kääntyy akkunasta.

No kah, eihän sitä aivan typityhjää tyttöä sentään —

JYLHÄNKORPI

Niinkö? (Naureskelee.) Mutta sanoithan äsken, että pidät Eliinasta enemmän kuin talontyttäristä.

PAJUNEN

Ei se nykyaikana auta. Pitäminen ei elätä.

JYLHÄNKORPI

Eipä taida. Hm! Minä en sano sinulle kehotukseksi — minä en usko tästä kaupasta mitään tulevan — mutta kun minä olen tytön holhooja, niin voisit syyttää minua asioitten salaamisesta — Eliina on läänin varakkain tyttö. Hänen rahansa ovat olleet korkoja kasvamassa koko hänen ikänsä, ja on niitä alusilla lainassa useita tuhansia.

PAJUNEN riemastuen.

Kiitoksia, isäntä, että sanoitte tämän, ennenkuin.- ennenkuin ryhdyin niihin toisiin asioihin. Aioin ne jo jättää, mutta — nyt ei enään ole esteitä —

JYLHÄNKORPI ivallisesti.

Ei ole muita esteitä kuin muori ja — Eliina. (Menee ulko-ovelle, kääntyy.) Mitä toisia asioita sinulla vielä on?

PAJUNEN

Puhutaan niistä tuonnempana. Ne ovat aivan kahdenkeskisiä. Sangen tärkeitä.

JYLHÄNKORPI mutisee.

Minä en sellaisista tärkeyksistä tiedä mitään. (Avaa pirtin oven.)
No, päivää, mummu! Terve tuloa kotia! Tuletteko tänne pirttiin, vai?

ELIINA eteisessä.

Mummu menee ensin kamariinsa.

JYLHÄNKORPI

Jahah! Kivioja! Käy sisään!

KIVIOJA leikillinen, pieni äijä, tulee.

Jumal' antakoon hyvää päivää!

JYLHÄNKORPI

Päivää, päivää! Käy peremmälle istumaan!

KIVIOJA

Kartanon väkeä onkin, näen minä. Terveeksi! — Kyllä se muori näkee paremmin kuin näkevät. Sanoi heti, että kartanosta on joku. Mistä kummasta tiesikin.

JYLHÄNKORPI

Tässä olisi rahia, ja tässä tupakkaa. — No, joko mummun tuli ikävä läänillänsä?

KIVIOJA

Ei suinkaan sen niin ikäväkään, mutta kun meilläkin ruvettiin niitä uuden tuvan uuneja rikkomaan, niin mummu ei enään saanut pahaakaan rauhaa. Kotia piti päästä. — Joko teillä on ne liiat lämmitysvärkit revitty?

JYLHÄNKORPI

Ei vielä.

KIVIOJA

Ne eivät sitten vielä ole käyneet täällä?

JYLHÄNKORPI

Kutka?

KIVIOJA

Meille tuli kartanosta kaksi miestä. Sanoivat, että ainoastaan yksi savu saa olla katolla. Ellei itse hävitetä liikoja, niin he hävittävät, ja minä saan maksaa palkan. Vielä nyt heidän palkkojansa, ajattelin minä, ja kipusin katolle. Kun näkivät, että tiilenpäitä rupesi lentelemään, poistuivat miehet. Menivät kai toisiin asumuksiin tekemään saman tempun.

JYLHÄNKORPI

Vai niin, että väkisin! Minä luulin toki uskottavan ilman hävittämistä.

KIVIOJA

Uskottavan! Kuka karjalaumaa tietää taata.

JYLHÄNKORPI

Mutta me emme ole mitään karjaa!

KIVIOJA

Olemme kyllä. Paroonin mielestä sinä olet härkä — tai joku muu nauta.

PAJUNEN nauraa.

Kivioja on leikkisellä päällä.

KIVIOJA

Älä puhu minun päästäni — puhu omasta sydämestäsi! Metsän raiskaus on estettävä. Lääni haaskaa metsää. Siksi ei saa olla enemmän kuin yksi savu katolla. Sano niin, Pajunen, niin puhut sydämestäsi.

PAJUNEN

Suojellahan pitääkin —

JYLHÄNKORPI

Suojella, niin! Kukahan lie suojellut Jylhän metsät, ellemme juuri me, alustalaiset. Onko Pajunen käynyt koskaan Suonharjalla? Missä on komeampia honkia kuin siellä? Ei koko maakunnassa ole toista sellaista metsää. Mutta kylläpä sen suojelemisesta oli työtä köyhinä vuosina, lankkusahausaikana, jolloin metsänvoroja liikkui oikein kymmenillä hevosilla, ja ladatut pyssyt kainaloissa.

KIVIOJA

Niin, ne kulkivat aivan kuin sotaväki vihollisessa maassa.

PAJUNEN

No, mutta eikö kruununmiehetT —?

KIVIOJA

Mokomat miehet! Juoppo nimismies asui kahden penikulman päässä, jahtivouti toisella puolen isoa selkää; ja siltavouti oli klenkku, luki yhtäkolmatta käydessänsä.

Menee uunin eteen piippuaan puhdistamaan, ja matkii onnahtamista.

PAJUNEN

Miten sitten selvisitte varkaista?

JYLHÄNKORPI

Läänin miehet pitivät vuorotellen vahtia. Minun isävainajani Matti ja tuon Matin setä, Junnu, ensimäisinä. Monta kovaa saivat miehet kokea, ja monen tappelun tapella, mutta metsä säästettiin.

KIVIOJA

Jylhän Matti siitä suojelemisesta sai kuolemansa.

PAJUNEN

Miten?

KIVIOJA

Ampuivat. Jonkun viikon kuluttua sitten siitä haavasta kuoli. —
Niin tätä kartanoa on ennen asuttu, ja sellaista se on ollut tämä
Jylhän-Miikan peru. Mutta nyt on uusi aika ja uudet tavat. Nyt revitään
nähtävästi kaikki entinen työ. Muureista on jo alettu.

JYLHÄNKORPI

Minä en tehtyä työtä rupea hävittämään. Jos muurimestarit tulevat, niin tehkööt minkä tekevät. Minä en.

PAJUNEN

Ne luultavasti eivät tulekaan tänne.

KIVIOJA

Niinkö, että sivuuttaisivat?

JYLHÄNKORPI

Pitäisi käydä paroonin puheilla vielä kerran, ja selittää niinkuin tässä nyt on puhuttu.

KIVIOJA

Mene vaan, jos viidellä sanalla voit ajaa asiasi, sillä kuudennen perästä huutaa hän: ulos. Näithän sen syksyllä.

KERTTU tuo kahvitarjottimen, ja asettaa pöydälle.

KIVIOJA

Kas Kerttua vaan, kuinka hommaa emäntänä!

KERTTU

Eliina meni lopettamaan kangastaan, kun mummu sanoi, että kohta tullaan ylistuvan uunia purkamaan.

JYLHÄNKORPI silittää Kertun päätä.

Niin tyttöseni, niinhän ne taitavat tulla.

KERTTU

Minä panen tähän vaan pöydän kulmalle.

JYLHÄNKORPI

Kyllä me siitä saamme.

KERTTU

Tehkää hyvin!

Tervehtii Pajusta, ja menee.

JYLHÄNKORPI

Juodaan sitten, koska pikku emäntä tarjoo.

Juovat.

KIVIOJA

No, mitäs tämä Pajunen pitää tästä kartanon nykyisestä pelistä.

PAJUNEN

Mitäpä minä siitä osaisin sanoa. Mitä ei voi estää, se täytyy kestää.

JYLHÄNKORPI

Oletko sinä sitten koettanut jotakin estää?

PAJUNEN nöyrästi.

Mitenkäs minä mitään — menettäisin heti paikkani.

KIVIOJA

Ulvot vaan susien kanssa.

PAJUNEN

Ellen minä olisi tässä, niin olisi joku toinen, ja asia olisi kuitenkin sama.

KIVIOJA

Sama kai. Eihän puikkarin nappula tietä näytä.

PAJUNEN

Mitä se Kivioja minua kaunaa! Täytyyhän minunkin elää ja katsoa eteeni.

KIVIOJA

Miksi sinä katsot eteesi meidän ylitsemme? Mikset sivutse?

PAJUNEN

Minä en ollenkaan ymmärrä mitä Kivioja tarkottaa.

KIVIOJA

Koetahan yrittää!

PAJUNEN

Ei se parane yrittämisestä.

Panee kuppinsa pöydälle, ja nousee.

Mutta jos Kivioja tahtoo, niin helppoa on katsoa vaikka Kiviojan
alitse, jos niiksi tulee. — Minulla ei ole aikaa vätystää joutavia.
Minä tulen hetken päästä takaisin, isäntä, jatkamaan keskustelua.
Pistäydyn tuolla ylistuvan puolella.

Menee ovelle.

KIVIOJA

Mene vaan katsomaan vieläkö muuri siellä seisoo!

PAJUNEN

Minä tiedän katsomattakin, että kyllä Jylhänkorven muurit seisovat.

Menee.

KIVIOJA

Kuuluu, että sinä olet suurten suosiossa!

JYLHÄNKORPI

Kaipa se suosio nyt tuonne ylistupaan loppuu.

KIVIOJA

Kuka siellä sitten on?

JYLHÄNKORPI

Eliina. Pajunen käy naimassa.

KIVIOJA

Pellolle minä mokoman rakkarin —

JYLHÄNKORPI

Valitkoon tyttö itse. Sanottaisiin muuten, että minä pakotin hänet pojalleni. Yrjöllä ja Eliinalla kun on ollut vähän niinkuin sellaista meininkiä. Ja sentähden ajattelin, että hoitakoot nuoret itsensä! Kyllä kai he suden lampaasta erottavat.

KIVIOJA

Tässä olisi muuten päästävä vähän selvemmälle vedelle joka suhteessa. Sentähden minä oikeastaan tulinkin tänne itse, saadakseni vähän neuvotella.

JYLHÄNKORPI

Tässä onkin kai kohta hyvät neuvot kalliit. Kartanosta päin kun myötäänsä tuulee.

KIVIOJA

Siellä tukkimetsässä kohta ihmeitä tapahtuu.

JYLHÄNKORPI

Oletko kuullut sieltä jotakin?

KIVIOJA

Kävin siellä eilen.

JYLHÄNKORPI

No?

KIVIOJA

Siellä on käymässä sama urakka kuin syksyllä kiskon kynnössä. Syksyllä pantiin kartanon syötetyt hevoset ruokaväliksi auran eteen, ja sen tuloksen mukaan piti sitten meikäläisten kestää viikkomääriä.

JYLHÄNKORPI

Olinhan siellä mukana, ja näin, että monen hevosen karva alkoi kääntyä päähän päin. Mutta eihän tukki-ajossa ole ollut —?

KIVIOJA

Ei ennen. Mutta viime maanantaista alkoi kilpa-ajo. Kartanosta tuotiin neljä hevosta. Niistä on aina kaksi ajossa yhden päivän. Sitten taas vaihdetaan.

JYLHÄNKORPI

Ja meikäläiset ovat koko ajan!

KIVIOJA

Niin, ja seurata pitää sentään.

JYLHÄNKORPI

Mutta eihän sitä voi —

KIVIOJA

Ellei voi, niin merkitään rästiin.

JYLHÄNKORPI nousee.

Mutta sehän on selvää rääkkäystä.

KIVIOJA

Selvää tappamista se on.

JYLHÄNKORPI kävelee.

Ei ole asiat nyt tolallaan.

KIVIOJA

Ne aluset, joilla on vain yksi hevonen, ne ovat hukassa. Ne, joilla on useampia, voivat vielä kestää. Minäkin jätin meidän miehelle omani, ja toin lusiintuneen kaakin kotia, syömään ja lepäämään.

JYLHÄNKORPI ajatuksissaan.

Ja Yrjön liinukka!

KIVIOJA

Niin — varsamainen on liinukka.

JYLHÄNKORPI

Minä olin jo lähdössä sinne, mutta tuli tuo Pajunen —

KIVIOJA

Niin — Pajunen. Kerrotaan että hän se on tämän kilpa-ajon keksijä.

JYLHÄNKORPI

Pajunenko?

KIVIOJA

Niin. Ja sentähden minä katselen karsaasti sitä miestä.

JYLHÄNKORPI

Hm! Mitenkä lienee. Sanoithan itsekin äsken, ettei puikkarin nappula tietä näytä. En minä Pajusta puolusta, mutta kyllä syyt ovat syvemmällä. Ajattelehan vaan kaikkia asioita!

KIVIOJA

Minähän niitä juuri olen ajatellut, ja niistä puhunut. Kaikki olen sataan kertaan sanonut: päivätyörääkkäykset, rästimerkitsemiset ja muut. Minähän otin puheeksi sen alusien yöpirtinkin, joka on monta kertaa pahempi kuin sikolätti. Ja entä paroonin kohtelu meitä kohtaan! Enkö ole siitä puhunut. Olen sanonut, että hän ei pidä meitä ihmisinä. Vasta äsken sanoin, että nauta olet hänen silmissään. Enkö sanonut?

JYLHÄNKORPI istuu, raskaasti.

Kyllä sanoit.

KIVIOJA

No — jaa! Tunnusta vaan itsellesi asiat sellaisiksi kuin ne todellisuudessa ovat, äläkä unohda, että olet nauta. Tunnusta pois vaan!

JYLHÄNKORPI pudottaa nyrkkinsä raskaasti pöytään.

Tunnusta! Siinäpä se juuri on. Sitä tunnustusta minä olen paennut kuin kaameata aavetta. — Minä en ole koskaan mitään pelännyt, mutta tätä minä olen pelännyt, tätä minä olen kauhistunut.

KIVIOJA

Jos sinä olisit ollut eilen siellä, missä minä olin, ja olisit nähnyt miten oma poikasi iski kirveensä tukin vauloon, ja veti henkensä edestä — auttaakseen hevostaan — käveli ja juoksi reen vieressä aivan kuin juhta, niin —

JYLHÄNKORPI nousee kiivaasti.

Ei, ei, ei!

Kävelee.

KIVIOJA nousee hitaasti.

No — herran haltuun sitten vaan!

JYLHÄNKORPI venyttäen.

Kuulehan, Kivioja! Jos me nämä — nämä —

KIVIOJA

— tosiasiat —

JYLHÄNKORPI

— jos me nämä asiat itsellemme totuudeksi tunnustamme, niin —

KIVIOJA

Niin?

JYLHÄNKORPI

No — saammepahan nähdä. Herran haltuun vaan!

KIVIOJA

Hyvästi!

Menee.

JYLHÄNKORPI ottaa mekon seinättä, ja alkaa pukea sitä ylleen.

ELIINA tulee hetken kuluttua ulko-ovesta levottoman ja aran näköisenä; jää seisomaan uunin kulmalle.

JYLHÄNKORPI katsoo ihmeissään Eliinaa.

No?

ELIINA vaikenee.

JYLHÄNKORPI

No - Eliina?

ELIINA purskahtaa itkemään.

JYLHÄNKORPI menee hänen luokseen.

Eliina? Mitä sinä itket? Mitä on tapahtunut?

ELIINA

Onko isä luvannut minut — hänelle?

JYLHÄNKORPI

Kuinka niin?

ELIINA

Minä ymmärsin niin hänen puheistaan ja — ja —

JYLHÄNKORPI

Ja uskoit niin tyhmästi —

ELIINA

Niin — minä ajattelin —

JYLHÄNKORPI silittelee Eliinan päätä.

Älä, lapsi kulta, sellaisia ajattele!

ELIINA

Eikö siinä ole mitään perää?

JYLHÄNKORPI

Ei, lapseni. Itse saat tehdä miten haluat.

ELIINA ottaa hyppysellään kiinni Jylhänkorven mekon rintapielestä.

Kiitoksia, isä!

JYLHÄNKORPI

Joutavia! Ei nyt kaikki sentään nurin kaadu, eikä Jylhällä ole ennenkään pakon polkuja poljettu — eikä poljeta vasta — vaikka parooni —

Pysähtyy äkkiä, aivan kuin peljästyisi, sivelee kädellä otsaansa.

ELIINA auttaa hänen vyötään.

Tuletteko illalla kotia, vai jäättekö sinne?

JYLHÄNKORPI

Saa nyt nähdä. Parasta ettette odota. Jokohan leili on täytetty?

ELIINA

Minä katson.

Ottaa pöydältä kontin, ja aikoo mennä ulko-ovesta, mutta kun eteisestä kuuluu askeleita, niin katsoo hän isäänsä, hymyilee ja juoksee pois kamarin ovesta.

PAJUNEN tulee.

Odotin siksi, kun Kivioja lähti. Tahtoisin nyt puhua isännän kanssa siitä tärkeästä asiasta.

JYLHÄNKORPI

No, anna tulla!

PAJUNEN istuu.

Kivioja ei tunne ollenkaan asioita, kun syytti minua. Minä arvaan, että hän tarkotti taksvärkin tekoa. Minua on siitä syytetty ennenkin. Mutta minä en voisi sitä asiaa auttaa minnekään päin, vaikka kuinka tahtoisin.

JYLHÄNKORPI

Hm!

PAJUNEN

Ellette sitä vielä usko, niin tulette kyllä näkemään, että se on totta. Mutta se on sivuseikka. Toisesta asiasta tahdon puhua. Ja se on se uusi tapa, jolla tätä kartanoa nyt ruvetaan asumaan. Minä olen saanut tästä kaikesta vihiä siellä kartanossa. Paljon pahaa on tulossa.

JYLHÄNKORPI kartellen.

No, mitäs pahaa siinä on? Ainahan sitä yritellään uutta, kun tahdotaan eteenpäin.

PAJUNEN

Mutta tämä uusi on sellaista, että kaikki vanha hyljätään.

JYLHÄNKORPI

Mikä vanha? Ja mikä kaikki?

PAJUNEN

Kaikki.

JYLHÄNKORPI

Ja mitä tulee sitten sijalle?

PAJUNEN

Rahaa.

JYLHÄNKORPI nauraa.

PAJUNEN

Paljon rahaa.

JYLHÄNKORPI nauraa vielä.

No, mutta eihän raha ole pahaa —

PAJUNEN

Te olette vanhan kansan mies, ettekä voi tällaista heti ymmärtää, mutta minä sanon sen muutamalla sanalla. Metsät myydään mahdollisimman vähään, ja saadaan satoja tuhansia. Kartanon pellot pannaan heinälle, ja ansaitaan karjalla kymmeniä tuhansia. Ja koska maan arvo on noussut, niin pannaan alusille monenkertaiset verot, jotka maksetaan rahassa.

JYLHÄNKORPI istuu eräälle tuolille.

Mutta millä aluset maksavat nuo monenkertaiset verot?

PAJUNEN

Työllä — tai oikeastaan raatamisella, puutteella ja kurjuudella. Tällainen hyvinvointi katoaa kohta kuin tuhka tuuleen. Ei kapitaali tällaista menestystä vierellään suvaitse.

JYLHÄNKORPI

Kapitaali? Minä olen kuullut tuon oudon sanan. Sitä kuulutaan palveltavan kuin jumalaa, ja peljättävän kuin paholaista. Se on muka kaikkivoipa. Mutta se on jonnin joutavaa hupsuttelua! Onhan maassa myöskin laki ja oikeus. Eikö Pajunen sitä muista?

PAJUNEN

Muistan kyllä. Ja juuri siksi, että on laki ja oikeus, tulee näin käymään. Ellei niitä olisi, niin —

JYLHÄNKORPI

Niin?

PAJUNEN

Sitten se ehkä voitaisiinkin estää.

JYLHÄNKORPI

Mutta eikö nyt?

PAJUNEN

Ei.

JYLHÄNKORPI hymyilee.

No, ja entä sitten, kun näin käy?

PAJUNEN

Niin — se on minun oikea asiani. Kun te nyt joka tapauksessa tulette lopulta menettämään tämän talon, niin eikö olisi sopivaa ennen sitä ansaita jonkun verran hyvällä kaupalla?

JYLHÄNKORPI katsoo terävästi Pajusta.

No — ja minkälainen se sitten olisi se sinun hyvä kauppasi?

PAJUNEN

Tämä Suonharjan metsä —

JYLHÄNKORPI hätkähtää.

PAJUNEN

Niin — se on merkitty teidän kontrahtiinne. Eikä kartano voi sitä myydä ennen kuin kontrahti on voimaton.

JYLHÄNKORPI

Eipä kartanokaan, eikä se sinun kapitaalisi sentään näy kaikkea voivan!

PAJUNEN

Ei. Ainoastaan sen mikä on lain ja oikeuden mukaista.

JYLHÄNKORPI

No, ja entä sitten?

PAJUNEN

Nyt olisi tällä metsällä ostaja, joka — joka haluaisi — ja jos te suostuisitte antamaan kartanolle hakkaamisluvan, niin voisitte ansaita — jonkun verran — ihan ilmaiseksi.

JYLHÄNKORPI

Ilmaiseksiko?

PAJUNEN

Niin — metsähän on kartanon.

JYLHÄNKORPI venyttäen.

Noo — kuinkahan paljon?

PAJUNEN vähän levottomana.

Hm! Mitenkä nyt sovittaisiin — (hyvin venyttäen) — parisen —

JYLHÄNKORPI naurahtaa.

PAJUNEN

— kolmisen tuhatta.

JYLHÄNKORPI

Liian vähän.

PAJUNEN

No, jos kaupasta jotakin tulee, niin voitaisiin kai siihen lisätä muutamia satoja.

JYLHÄNKORPI

Ei riitä.

PAJUNEN mielittelevästi.

Jos tästä nyt sukulaisiksi tullaan, niin voitaisiin ehkä panna viisi tuhatta.

JYLHÄNKORPI nousee, jyrkästi.

Kuulehan nyt, Pajunen! Vaikka sinä tarjoisit viisitoista tuhatta, niin ei sittenkään. Eikä millään hinnalla. Etkö sinä tiedä mitä varten Suonharjaa on hoidettu kuin silmäterää? Sentähden, että jos se hakataan, niin neljäs osa läänistä jää ikuisen hallan kitaan. Etkö tiedä sitä?

PAJUNEN

Kartano ei välitä siitä.

JYLHÄNKORPI

Kuka ihminen ei välittäisi pelloista ja viljelyksistä! Enkö minä ja muu lääni? Emmekö me välittäisi omasta, miespolvien työstämme?

PAJUNEN

Tehän ette kuitenkaan saa niitä pitää.

JYLHÄNKORPI on raivostumaisillaan, mutta hillitsee itsensä, kävelee, pysähtyy sitten, aikoo sanoa jotain, mutta

KERTTU tulee nopeasti sisään.

Katsokaahan akkunasta?- kujalla ajaa paljon hevosia tukkitieltä päin — katsokaahan-!

JYLHÄNKORPI menee akkunaan.

Mitä ihmettä tämä tietää — eikös se ole Kiviojan kailu, tuo etumainen —?

KERTTU

Vissisti onkin — ja poikkeaa tänne —

JYLHÄNKORPI

Ja vielä toinen — ja vielä — ja — herran tähden — sehän on taksvärkki, joka — —

KERTTU

Niin on — alusia ovat kaikki —

PAJUNEN on myös mennyt akkunaan.

Mitä pirua tämä merkitsee!

Syöksyy ulos.

JYLHÄNKORPI

Tulevat sellaisella melulla — mene sanomaan mummulle, että tietää — säikähtää muuten.

KERTTU

Eliina ehkä jo — mutta kyllä menen.

Menee.

ELIINA tulee.

Koko taksvärkki palaa ajosta — mitä ihmettä on tapahtunut?

JYLHÄNKORPI

Sanos muuta — mitä ihmettä on tapahtunut!

ELIINA

Siinähän on Kiviojakin, joka vast'ikään lähti.

JYLHÄNKORPI

Jotakin lie tekeillä, koska on pyörtänyt yhteen matkaan.

ELIINA siivoo kahvikupit pöydältä.

Minua ihan — montako hevosta meille poikkesi?

JYLHÄNKORPI

Kaksi — neljä — viisi — mutta mikäs nyt sitten oikeastaan — liinukka ei ole mukana —

ELIINA toisella puolella huonetta.

Ei, liinukka ei ole —

KIVIOJA tulee.

Ei vielä jälkeni kuivaa ehtineet, kun —

JYLHÄNKORPI terävästi.

Mitä Sakka-Nuutin ajoa tämä on? Hulluttelevatko miehet vai -?

KIVIOJA

Tulivat vastaani tuolla peräveräjällä, ja sanoivat, että pitää pyörtää Jylhänkorpeen. Majamäen Tanu tuli sitten minun rekeeni, ja sanoi, että nyt täytyy pitää kokous —.

JYLHÄNKORPI tiukasti.

Kokous — mistä? Kokous keskellä viikkoa — keskellä työpäivää — kesken taksvärkin tekoa? Mitä riivatun peliä tämä on?

Ovi avataan ja useita miehiä tulee sisään, innokkaasti keskustellen. Puhelu vaikenee kuitenkin sitä myöten, kun astuvat sisäpuolelle.

KIVIOJA

Parempi, että he itse kertovat.

JYLHÄNKORPI

Päivää, päivää! Terve tuloa, ja käykää istumaan! — Kysymättäkin sen arvaan, että huonoa kai nyt sitten kuuluu, kun näin oudosti ollaan liikkeellä.

KIVIOJA

Tee sinä, Tanu, selvä jutusta — tee juurta jaksaen. Kerro kuulumiset!

JYLHÄNKORPI

Ei juurta jaksaen. Se myöhemmin. Miksi olette täällä?

TANU

Me lähdimme sieltä — päivällisistä lähdimme ajosta —

JYLHÄNKORPI

Lopetettiinko ajo sitten?

TANU

Ei. Me lopetimme.

MIEHET

Me lopetimme.

JYLHÄNKORPI

Kutka me?

TANU

Me — kaikki.

JYLHÄNKORPI

Koko läänikö?

TANU

Niin — koko lääni.

JYLHÄNKORPI herpoutuu istumaan.

Ikääni lopettanut työt! — Minkä tähden?

TANU

Kun se ei enään käynyt — eivät kestäneet.

JYLHÄNKORPI

Eivätkö Jylhänläänin miehet enään työssä kestä?

TANU

Kyllä — miehet. Mutta — hevoset.

JYLHÄNKORPI

Missä Yrjö on?

KIVIOJA

Mitä mahtoi jäädä — on se siellä pihalla.

TANU

Ui — se ei käynyt enään. Se oli niinkuin sotaa. Huudettiin, karjuttiin ja ajaa pyryytettiin — se oli ihan villiä peliä.

Miesten kesken alkaa äänekäs keskustelu, joka loppuu samassa,
kun kamarin ovi aukenee, ja

ESTERI-MUORI tulee hiljaa sisään Kertun kanssa. Esteri on aivan Valkonen ja vähän köyry. Harvinaisen korkean ikänsä tähden tekee hän arvokkaan ja kunnioitusta herättävän vaikutuksen.

ELIINA. kiirehtii heti hänen luokseen, hoivaamaan häntä, siirtäen samalla uunin kolkalla olevan nojatuolin vähän keskemmälle.

ESTERI pysähtyy tuolin viereen.

Herran rauha huoneelle — ja huoneen väelle!

MIEHET kohottavat hiukan lakkia jumalan nimeä mainitessa.

Jumal' antakoon!

ESTERI asetetaan istumaan nojatuoliin.

Kummaa juttua kuulin täältä — vallan ihmeitä on kai tapahtunut, kun — — on karattu töistä —

TANU

Emme me karanneet — sanoimme kyllä paroonille —

ESTERI

Mitä sanoitte?

TANU

Että emme kestä.

YRJÖ tulee sisään, kantaen hevosloimeen sidottua kääröä, jonka laskee uunin kolkalle, jää seisomaan sen viereen.

ESTERI. Eivätkö jylhäläiset enään kestä? — Eivät kestä ihmisen velvollisuutta — pakenevat työtä.

TANU

Me olemme miehiä — työn sitkistämiä emme me työtä pelkää — — mutta —

KIVIOJA

On pantu liian ahtaalle koetukselle —

ESTERI

Ahtaalla on oltu ennenkin. Koettelemuksia ei paettu silloinkaan, kun tämä korpi ihmisviljoille raadettiin — kun pellon ja maan edestä kärsittiin, ja suvun edestä taisteltiin -! Monet uhrit ovat saaneet aura ja kuokka ja monet ovat kaatuneet sodan ja vainon vainioilla. Jylhän Miikka ensimäisenä kaatui Nokialla, ja monet kymmenet voisin luetella meidän suvustamme niitä, jotka ovat kaatuneet — Isonvihan jalkoihin. Mutta ei kukaan paennut —

JYLHÄNKORPI

Tavatonta tämä kyllä on, mummu hyvä, tässä on jotakin nurinnarista —

KIVIOJA

Niin, tämä ei ole enään ihmisvelvollisuutta! Ei olla ihmisiä!

TANU

Ei ihmisiä! Koneita — työkaluja ollaan!

ESTERI

No, mitä se sitten on? Eikö ihmisen työ enään riitä? — Ennen mailmassa tehtiin niin kauan, että valmistui. Onko Yrjökin paennut? Missä Yrjö on?

YRJÖ

Täällä!

ESTERI

Tule tänne, Yrjö! — Anna kätesi!

YRJÖ menee Esterin luo.

Hyvää päivää, mummu!

ESTERI

Sinun kätesi vapisee, poikani! Etkö sinäkään kestänyt?

YRJÖ hiljaisesti.

Kyllä kai minä vielä — mutta —

TANU

Tuosta mytystähän sen näkee, ettei mies kestänyt.

JYLHÄNKORPI

Mikä mytty se on? Mitä siinä on?

YRJÖ

Siinä on — liinukan — vuota —

JYLHÄNKORPI hypähtää ylös.

Eiinakan —?

YRJÖ

Liinukka oikeni Harjansivun ahteessa.

ESTERI nousee.

Mitä nyt sitten on -? Mikä pahahenki nyt mailmaan on tullut — taistelemaan ihmistä vastaan —?

JYLHÄNKORPI synkkänä.

Jotakin on todellakin taitanut tulla uutta —

KIVIOJA

Nyt on pakko tunnustaa itselleen — mitä on tullut —

ESTERI

Mikä on tullut —? Antti-Kristusko on tullut —?

TANU

Sepä se kyllä taitaa olla —

JYLHÄNKORPI

Ne nimittävät sitä oudolla nimellä — Yrjökin on lukenut sen sanomista —

MIEHET

Kyllä mekin olemme kuulleet —

ESTERI

Mikä sitten? Mikä?

JYLHÄNKORPI

Kapitaaliksi sanovat —

Äänettömyys.

ESIRIPPU.

II

Sama paikka.

ESTERI istuu nojatuolissa, kutoo sukkaa.

KERTTU tulee ulko-ovesta.

Ylistupa on niin täynnä, että porstuaankin asti — en päässyt lähellekään.

ESTERI

Näitkös maaherraa?

KERTTU

En ylettänyt — vaikka kynnykselläkin seisoin. Isä siellä juuri puhui. Mutta kun en oikein kuullut, enkä nähnyt, niin tulin takaisin. Kertovathan ne sitten meille —

ESTERI

Kyllähän ne kertovat.

KERTTU

Pidetäänköhän se huutokauppa nyt kuitenkin, vaikka maaherrakin on täällä?

ESTERI

Saa nyt nähdä. Jos ehkä saataisiin sovinto —

KERTTU

Huutokauppa on kauhea —

ESTERI

Niin — sinähän olit Kiviojalla eilen.

KERTTU

Kaikki myytiin — hevoset, lehmät, vasikat, lampaat —. Jos olisi tehty taksvärkkiä, niin ei suinkaan sitten olisi myyty?

ESTERI

Hm! Taksvärkki-rästistähän nyt myydään. Mutta olisi kai rästiä tullut, vaikka olisi työtäkin tehty. Yrittihän isäsi viime kevännä vielä senjälkeen, kun tukinajo oli lopetettu. Viikon yritti, ja kaksi päivää tuli rästiä. Sitten lopetti.

KERTTU

Mitä ihmettä se Eliina siellä tarhassa nyt enään —? (Menee akkunaan.) Tuolla Yrjö on vetänyt kaikki pihalle — siellä kärryt — reet ja — kaikki — (Istuu penkille.) Myydään kai minun nimikko-lehmänikin?

ESTERI

Onko sinulla sitä ikävä?

KERTTU itkee hiljaa.

ESTERI

Kuule, lapseni! Tule taluttamaan minua tuonne kamariin!

KERTTU

Onko mummun jalat vaan yhtä huonot?

ESTERI

Eivät ne enään parane, lapsi kulta. Ne vaan yhä jäähtyvät — ei niitä palele, mutta ne yhä jäähtyvät —

ELIINA tulee.

KERTTU.

Jopas sinä viimeinkin sieltä tarhasta!

Menevät.

ELIINA

Siistin ja hoitelin — vielä kerran —. Nyt on minun puolestani — kunnossa.

Menee kaapilleen, ottaa esiliinan vyölleen.

YRJÖ tulee, istuu penkille.

Alkaisivat nyt sitten — että päästäisiin tästä. — Tuollakin ylhäällä pitävät mokomaa kokoustansa —!

ELIINA

Jos siitä lähtisi apu —

YRJÖ

Tyhjää!

ELIINA istuu sängyn laidalle.

Isälle on tämä kaikki niin kovin raskasta ja mummu on jo niin vanha — meidän pitäisi näyttää iloisilta ja — ja toivoa —

YRJÖ katsoo Eliinaa.

Se on totta! (Menee istumaan tuolille hänen luokseen.) Sinä olet oikeassa. (Ottaa hänen kätensä.) Ja mitä me surisimmekaan — kaksi tervettä ihmistä! Monet miljoonat ovat yhtä köyhiä kuin mekin.

ELIINA

Paljon köyhempiäkin!

Hymyilee ja katsoo Yrjöä silmiin.

YRJÖ panee kätensä Eliinan olkapäälle.

Ainakin paljon köyhempiä kuin minä. Ellei sinua olisi, Eliina, niin täällä olisi aivan kamala olla. Tätä ei kestäisi. Kyllä tässä niin miehuutta kysytään.

ELIINA

Ajattele naapureitasi — monta kymmentä on jo ryöstetty — ovatpa hekin kestäneet. Ja ajattele vanhaa, heikkoa mummua! Ei vielä kertaakaan ole valittanut.

YRJÖ j

Minä en tarkota sellaista kestämistä —

ELIINA

Mitä sitten?

YRJÖ nousee, rajusti.

Tässä pyrkii niin luonto esille, etteivät voimat riitä hillitsemään.

ELIINA

Yrjö hyvä! (Vetää hänet luokseen.) On kärsittävä miehuullisesti —

YRJÖ istuu herpaantuneena.

Ja kun voi hillitä itsensä, niin sitten heti herpaantuu niin, että tuskin jaloillaan pysyy.

ELIINA silittää hänen kättään.

Yrjö hyvä!

YRJÖ

Loppuisi edes tuo kokous, ja tulisi isä, että päästäisiin touolle.

ELIINA

Ettekö jää katselemaan huutokauppaa, isä ja sinä?

YRJÖ

Isä sanoi, että mennään pellolle heti, kun maaherra on lähtenyt.

ELIINA

Isä antoi minulle aamulla rahaa, ja käski huutamaan Kertun nimikon itselle.

YRJÖ

Minä ajattelin myöskin sitä äsken. Onko sulla riittävästi?

ELIINA

On — luulen —

YRJÖ

Hevosen huudan minä, ellei jo ilman sitä tule rästit maksuun. Jos tarvitaan, niin lähetä Kerttu kutsumaan minua vainiolta.

ESTERI tulee takaisin Kertun taluttamana.

Ei täällä kai muita ole kuin Eliina ja Yrjö?

TOISET

Ei ole.

ESTERI istuu entiselle paikalleen.

Minä löysin vanhan kanan pesän. (Aukoo sukanvarsi-myttyä.) Kertun lehmä täytyy pelastaa pikku emännällensä — Kerttu sitä jo itki äsken. — Tässä on pikku säästöjä entisiltä päiviltä. Nyt ovat hyvään tarpeeseen. Tuossa, laske itse —

ELIINA

Minulle isä antoi myöskin rahaa Kertun nimikkoa varten.

ESTERI

Hyvä on! Pane sinä sitten lisää, jos nämä eivät riitä. Eikä nämä kai riitä. — Ota nyt Kerttu! Tuossa!

KERTTU

Kiitoksia paljon, mummu hyvä! Kyllä minun nimikkoni teidät kaikki pitää voissa ja piimässä. Yksinään se sen tekee, se on vissi.

ESTERI

Nyt siellä liikutaan pihalla —

KERTTU juoksee akkunaan.

Nyt ovat lopettaneet — ihmisiä nousi portaita ylös — niitä tulee tänne —

JYLHÄNKORPI avaa oven.

Tehkää hyvin ja astukaa talonpojan tupaan, herra maaherra!

MAAHERRA tulee sisään. Häntä seuraa pari herrasmiestä, sekä Kivioja ja Tanu, jotka jäävät ovensuuhun.

Hyvää päivää! (Nyökkää kevyesti tuvassa olijoille.) Täällähän istuukin meidän kunniavanhuksemme. Antakaa anteeksi, että tulin häiritsemään teidän rauhaanne. Mutta kun kuulin kerrottavan teidän korkeasta ijästänne, niin teki mieleni nähdä teitä.

ESTERI yrittää nousta. Eliina rientää auttamaan.

MAAHERRA

Älkää millään muotoa vaivatko itseänne — istukaa te vaan!

ESTERI on noussut.

Itse maaherrako seisoo minun edessäni?

JYLHÄNKORPI

Niin — maaherra tahtoi nähdä mummua!

ESTERI

Ei minussa mitään nähtävää ole. Mutta jos tahdotte kuulla minua, maaherra, niin olkaa hyvä ja istukaa. Tehkää huoneellemme se kunnia!

KERTTU vie tuolin maaherralle.

MAAHERRA istuu.

Kuinka vanha olette?

ESTERI istuu.

Minä olin toisella kymmenellä silloin, kun Ryssä tuli maahan. Minä olen elänyt kuuden hallitsijan aikana. Ja viittä kartanon herraa olen ollut saattamassa hautaan.

MAAHERRA

Oletteko elinikänne asunut täällä Jylhänlinnan alueella?

ESTERI

Tässä talossa, maaherra.

MAAHERRA

Te olette nähnyt monet vaiheet. Onko koskaan tapahtunut sellaista kuin nyt.

ESTERI

Kartanon herra ei ole koskaan vaatinut alusilta liikoja, ja aluset ovat aina täyttäneet velvollisuutensa — ovat aina rakastaneet isäntäänsä. Rakkaus on täällä jokaisen siemenen kylvänyt — jokaisen sadon niittänyt. Ja satonut on tämä seutu. — Pikku tyttönä ollessani oli kartanossa kaksitoista lypsävää — nyt on kolmeen sataan. Se mitä täällä nyt on tapahtunut, ei voi olla kenenkään onneksi. Viha vie viljan maasta, kateus kalan vedestä.

MAAHERRA

Minä koetan parhaani teidän asianne eduksi. Koetan kääntää hallituksen huomiota oloihinne.

ESTERI

Hallituksella ja esivallalla kyllä on voimaa ja valtaa, mutta —

MAAHERRA

Niin, mahdotonta on arvata edeltäpäin —

ESTERI

Hallituksilla on niin huono muisto.

MAAHERRA

Kuinka niin?

ESTERI

Jos hallitus muistaisi, niin se tuntisi meidät — ja auttaisi ahdingosta.

MAAHERRA

Tarkotatte -?

ESTERI

Kun kapula on kiertänyt, niin Jylhänkorpi on aina lähettänyt parhaat poikansa hallitsijan ja maan turvaksi. Ja useimmat heistä ovat jääneet sodan teille. Kertomuksia kulkee jylhäläisten miehuudesta Kostialta, Pohjanmaalta ja muualta. Vieraaltakin maalta.

MAAHERRA

Te olette säilyttänyt erinomaisesti muistinne ja muut hengenlahjanne.

ESTERI

Oman sydämensä asioita muistaa helposti. Tämä Jylhänperä ja sen väki ovat kaikki osa minun sydäntäni.

MAAHERRA nousee.

Kuten sanoin ja jo lupasin kokouksessa minä koetan parastani. Esitän hallitukselle.

ESTERI

Kartano on paljon lähempänä kuin esivalta. Ellei kartano muista meidän kuokkaamme, niin ei hallituskaan muista meidän miekkaamme.

MAAHERRA

Olen iloinen tästä harvinaisesta keskustelusta — tulen muistamaan teitä kunnioituksella.

ESTERI

Pyydän teitä, maaherra — (Nousee) — viekää terveiset kartanoon ja hallitukselle —

MAAHERRA

— Suomen vanhimmalta naiselta. Kyllä. Sen teen.

ESTERI

— ja sanokaa mitä me olemme, ja — ja mikä meitä on kohdannut.

MAAHERRA

Kyllä. Jääkää hyvästi vaan, vanhus! Ja muistoksi siitä, että olen teitä vaivannut, sallikaa minun jättää teille tämä.

Tarjoo Esterille pientä seteliä.

ESTERI

Mikä se on?

ELIINA kuiskaa hämillään.

Se on rahaa!

ESTERI hiljaisella arvokkuudella.

Anteeksi, maaherra! Minä en ole tehnyt mitään, josta ansaitsisin palkan. — Menkää jumalan haltuun!

MAAHERRA katselee vähän nolona ympärilleen, voisiko antaa setelinsä jollekin toiselle, mutta kun vaistomaisesti huomaa sen mahdottomaksi, pistää setelin taskuunsa.

Jääkää hyvästi!

Menee. Herrat seuraavat.

ELIINA

Mummu tulee nyt vähän lepäämään — minä näen, että —

ESTERI

Se tuli niin odottamatta — olisi pitänyt sanoa hänelle paljon enemmän — mutta minä vanhus-rukka —

JYLHÄNKORPI

Hyvin sanoitte mummu — hyvin ja arvokkaasti —

KIVIOJA

Sen paremmin ei pappikaan — ja me sanoimme jo hänelle myöskin —

TANU

Kunniaksemme puhuitte — koko lääni teitä kiittää —

ESTERI menee Kertun kanssa, joka on rientänyt hänen sivulleen.

Mitä minä — vanha vaimo parka —

ELIINA avaa kamarin oven.

Mummun täytyy nyt panna lepäämään.

Menee Esterin ja Kertun jälkeen kamariin.

KIVIOJA

Ne ovat aina sen rahansa kanssa — aivan kuin kerjäläiselle —

TANU

Mutta nolostuipa suuri herra — painoipa silmänsä maahan sokean vaimon edessä —

JYLHÄNKORPI katsoo akkunasta.

Mennäänpä nyt sentään saattamaan maaherraa vaunuihinsa —

KIVIOJA

Voihan tuota niinkuin kohteliaisuuden vuoksi — talon kunnian puolesta.

Muut paitsi Yrjö menevät.

YRJÖ kävelee pari kierrosta, menee akkunaan, palaa sitten keskilattialle, pysähtyy, istuu tuolille, pää käsien nojaan.

ELIINA tulee.

Saattamaanko menivät?

YRJÖ

Niin kai.

ELIINA

Joko taas ajattelet?

YRJÖ

Kuulehan, Eliina! Tulehan tänne istumaan!

ELIINA menee istumaan sängyn laidalle.

YRJÖ

Täällä tulee nyt niukat olot meillä — ja talvikin tulee, eikä ole mitään tietoa — kuinka nämä asiat päättyvät — eikä ole niin töitäkään — olen ajatellut, että kyllä minun täytyy lähteä jonnekin — töihin. Isä tekee ne työt mitä täällä tarvitaan — sinä hoitelet taloutta, ja Kerttu on mummun seurana.

ELIINA

Eiköhän Kerttu voisi yksin yhtä lehmää —

YRJÖ

Mitä varten yksin?

ELIINA

Täällä on liian monta syömässä — menisin palvelukseen.

YRJÖ

Kyllä se riittää, kun yksikin lähtee.

ELIINA

Mutta onhan Kerttu jo taitava tyttö.

YRJÖ

Vaikka —

ELIINA

Mutta jos täytyy.

YRJÖ

En minä sinua palvelukseen laske sittenkään.

ELIINA

Kysytään kuitenkin ensin isältä ja mummulta.

YRJÖ

Kysytään vaan — mutta ellet sinä täällä sovi — niin mennään sitten yhdessä —

ELIINA

Yhdessäkö?

YRJÖ

Niin — pappilan kautta.

ELIINA

Mutta me voisimme ansaita enemmän — sinä yhtäällä — ja minä toisaalla. Ja voisimme sitten avustaa näitäkin täällä kotona. Jos me yhteen asetumme, niin —

YRJÖ

Niin?

ELIINA

Kuka sen tietää saisimmeko kokoon muuta kuin — itsellemme.

YRJÖ

Jos minä onnistuisin saamaan jotakin tuottavaa työtä —

ELIINA

Sitä tuottavampaa se olisi, jos minä en olisi rasituksena. Ja jos minäkin saisin hyvän paikan, niin —

YRJÖ

Mitä sitten?

ELIINA

Silloin ehkä voisimme jotain säästää.

YRJÖ

Sinä et sitten minun kanssani -?

ELIINA

Me puhuimme tästä mummun kanssa — ja hän sanoi, että Yrjön talo ei tarvitse emäntää — eikä minun taloni isäntää.

YRJÖ

Ja siihenkö se sitten — jäi?

ELIINA

Siihen.

YRJÖ alakuloisesti.

Sekö on sinunkin mielesi?

ELIINA

Mitäpä minä osaan — kaksi tyhjää kättähän meillä on kummallakin.

YRJÖ nousee kiihdyksissä.

Mailmalle joudut sinäkin! Vieraitten ihmisten poljettavaksi, tallattavaksi ja —. Tällainen moninkertainen onnettomuus! (Kävelee.) Sinun kohtalosi on isän syy! Lainasi sinun rahasi alusille. Nyt ne menivät alusten mukana! Millä hän ne nyt maksaa!

ELIINA

Miksi hän niitä maksaisi? Ja kenellekä hän ne sitten olisi antanut, ellei juuri heille? Ei puhuta tyhjästä! (Nousee.) Täytyy kai näin suuressa onnettomuudessa olla kaikellaisia — pieniäkin.

YRJÖ

Niinkuin sinun ja minun — niinkuin meidänkin onnettomuutemme.

ELIINA

Me olemme vielä nuoria, ja voimme odottaa. (Menee Yrjön luo.) Olemmehan nuoria ja terveitä, niinkuin äsken sanoit. Eiväthän ne meiltä muuta vie — kuin — kuin —

Pysähtyy sanattomana.

YRJÖ

Muuta kuin — mitä? — Niin — mitä ne meiltä vievät — sanopas se!

ELIINA kääntyy poispäin.

YRJÖ

Ne vievät meiltä lainehtivat pellot ja niityt — metsän ja karjan-kellojen äänen. Ja sitten ne vievät sen, joka ainakin oli meidän omamme — ne vievät meidän työmme ja — ja hajottavat kotimme.

ELIINA vaipuu itkien tuolille.

Miksi puhut noin! Sydän pakahtuu sellaista kuunnellessa. Kaikki se mitä sanoit menee kai nyt — sinulta ja minulta — ja se kaikki on — elämä — mutta — siitä ei saa puhua — (pakottaa itsensä tyyntymään) — mummu sanoo, että suuren onnettomuuden masentaa ainoastaan sillä — ettei puhu siitä —

JYLHÄNKORPI tulee.

Ei se kai paha mies ole, tuo maaherra — onpahan semmoinen —
(Huomaa Eliinan, pysähtyy katsomaan, istuu sitten penkille.)
Minä olen menetellyt kovin huonosti, kun —

ELIINA nousee, ja puhuu aivan kuin anteeksi pyytäen.

Ei, ei, isä! En minä sentähden itkenyt. Minä olen iloinen, että minun rahani ovat käytetyt juuri niinkuin ovat. Uskokaa minua, isä! Minä en yhtään niitä sure. Eivät ne koskaan olisi voineet joutua sen parempiin käsiin.

JYLHÄNKORPI

Eipä kyllä sen parempiin käsiin, mutta kun nyt tämä onnettomuus tuli, niin siinä meni kaikki —

ELIINA

Älkää nyt huoliko siitä, isä hyvä!

JYLHÄNKORPI

Ja se on minun syyni, kun —

ELIINA

Minä olen nähnyt, että isä on surrut sentähden — mutta eihän tämä ole meidän syytämme — ja jos minulla olisi nyt ne rahat, niin minä kuitenkin antaisin ne nyt. — En minä sentähden itkenyt.

JYLHÄNKORPI

Minkätähden sitten — onko —

YRJÖ

Minun on kai nyt lähdettävä pois kotoa — puhuimme siitä, ja — sitten
Eliina sanoi, että hänenkin pitää lähteä —

JYLHÄNKORPI

Emme me rupea hajaantumaan. Pysymme yhdessä vielä ensi talven, ja odotamme asiain menoa. Tässä on meillä kyllä Yrjön kanssa työtä. Rupeamme tekemään uusia rekiä ja rattaita noitten tilalle, jotka myydään, ja asumme taloa niinkuin ennenkin —

YRJÖ ilostuen.

Voimmeko me sitten —

JYLHÄNKORPI

Me voimme — ja meidän täytyy voida — ja Eliinalla on kyllä hommaa —

ELIINA

Mutta kun nyt karjakin vähenee — ja Kerttu yhä varttuu —

JYLHÄNKORPI

Ellei talon työtä riitä, niin sitä paremmin saat aikaa kankaillesi ja puhdetöillesi. Näkyipä sinulla olevan kasa villoja luhtisi nurkassa.

ELIINA loistaen ilosta.

Voisimmeko vielä yrittää koossa — hajaantumatta — (epäillen) — ellei se vain olisi väkinäistä yritystä? Kun mummukin arveli —

JYLHÄNKORPI

Väkinäistä se onkin. Te ette kumpikaan mene minnekään. Molemmat jäätte kotia. Me emme rupea perheitämme hävittämään. Eihän meidän kotimme mitään sudenpesiä ole, joita katajan käryllä tyhjennetään. Kohtuullista veroa ja taksvärkkiä emme ole koskaan kieltäneet. Emmekä me ole tunkeutuneet kenenkään tielle. Korpeen olemme asettuneet elättämään itseämme. Ja elämisoikeus täytyy olla meillä — jos muillakin. Sen olemme isiltämme perineet. Heidän työnsä ja hikensä olemme perineet. Emmekä me siitä oikeudestamme luovu. (Nousee.) Sentähden asumme tässä, niin kauan kun meillä on tässä suoja jumalan ilmaa vastaan.

ELIINA iloisesti.

Ja kärsimme vaikka puutettakin, kun vaan saamme olla yhdessä.

YRJÖ

Ja teemme työtä kahdenkertaisesti.

JYLHÄNKORPI hymähtää.

Minun mielestäni te molemmat olette aina tehneet työtä kahdenkertaisesti. — Minä menen nyt puhumaan tästä mummulle.

Menee kamariin.

YRJÖ

No, Eliina? Mitä nyt arvelet?

ELIINA

Älä kysy!

YRJÖ

Me elämme vielä — (tarttuu Eliinan käteen) — vielä me elämme —

ELIINA

Jumalan kiitos!

YRJÖ

Nyt on taas työtä — mieluista työtä — ja kurkihirsi on paikallaan, ja — ja pelto, ja — minä menen panemaan siementä säkkeihin ja sitten — minunhan sinä olet — olethan —?

ELIINA

Olen, olen —

YRJÖ hymyilee.

Se Pajunen on käynyt täällä kärkkymässä — kyllä minä tiedän —

ELIINA leikillisesti.

Ei suinkaan se nyt enään minusta, kun minä olen köyhä —

YRJÖ

Köyhdyit onneksi! (Pudistaa Eliinaa olkapäistä.) Jumalan kiitos!

Menee iloisena hyräillen.

KERTTU tulee touhuissaan, pyöräyttää Eliinaa.

Minä saan pitää mansikkini ja sinut ja kaikki — isä sanoi.

ELIINA pusertaa Kertun syliinsä.

Niin, Kerttu! Me saamme pitää kaikki toisemme.

KERTTU

Minä olen jo niin monena iltana itkenyt sinun tähtesi — ja tänä aamuna itkin viimeksi.

ELIINA

Minä olen itkenyt meidän kaikkien tähden. — Mutta mennään nyt huutamaan sinun mansikkisi — ja — tiedätkö mitä? Kun sinä sait mummulta — ja isä antoi minulle — ja minulla on vähän itselläni — niin —

KERTTU

Niin ettäkö — iso kellokaskin —

ELIINA

Niin — minä luulen —

KERTTU

Voi herra, sitä riemua! (Menee akkunaan.) Nyt ne menevät tarhaan päin — mennään nyt pian — minä juoksen sitten Yrjöltä vähän lisää —

JYLHÄNKORPI tulee.

Eliina! — Nyt menevät tarhaan —

ELIINA

Me menemme juuri — Minä huudan kellokkaankin, isä —

KERTTU

Me voimme — mummukin antoi — saammeko huutaa —?

JYLHÄNKORPI

Hyvähän se — jos vain rahanne riittävät —

KERTTU

No — pian nyt!

Menevät.

PAJUNEN tulee ovessa vastaan.

Kas, kas, kuinka hymyileviä, kirkassilmäisiä tyttöjä — (Tytöt livahtavat ohi.) — kulkevat kuin salamanleimaukset! Päivää, isäntä!

JYLHÄNKORPI

Päivää! — (Ivallisesti.) Tottapa nyt jo tytöt syliin lentävät, kun sulhasmies on ollut poissa puolen vuotta. Taisit tullakin jo noutamaan?

PAJUNEN

Tulin tuomaan ruununvoudille eräitä papereita.

JYLHÄNKORPI

Mitä papereita?

PAJUNEN

En tiedä mitä ovat. Oli sinetöitty käärö. Konttoorista antoivat — ja kiire oli — ennenkuin ruununvouti ehtisi pois —

JYLHÄNKORPI

No, tapasitko?

PAJUNEN

Tuollahan tuo tuli vastaani maaherran saatossa.

JYLHÄNKORPI

Niin — kiirehän niillä on nyt, niillä kartanon asioilla.

PAJUNEN

Paljonhan ovat sillä kiireellä aikaankin saaneet.

JYLHÄNKORPI

Niinpä niin! — No onko Pajusella jotakin minulle?

PAJUNEN

Olisihan vielä se vanha juttu.

JYLHÄNKORPI

Ei — hyvä mies! Ei se Eliina sinusta huoli, eikä meiltä häntä sinulle annettaisi.

PAJUNEN

Mitäpä minä hänestä, köyhästä heilakasta — ei se sitä ollut.

JYLHÄNKORPI ivallisesti.

No, mitä sitten?

PAJUNEN

Uskotte kai te nyt, että menetätte maanne?

JYLHÄNKORPI katsoo pitkään.

Kuuluuko sinulle — mitä minä uskon?

PAJUNEN

Te voisitte vielä ansaita jonkun verran sillä Suonharjalla, jos — ei aivan yhtä paljon kuin viime talvena — mutta ehkä sentään parisen tuhatta —

JYLHÄNKORPI

Sinä ainakin näyt uskovan, että minä en maatani menetä, koska yhä kanssani keinottelet.

PAJUNEN

Kyllä — uskon aivan varmasti. Mutta tämä riita voi kestää jonkun aikaa, ja — se tukkiyhtiö, joka viime talvena kaatoi kartanon metsää, tulee kai aikoinaan viemään myöskin Suonharjan. Mutta — on olemassa eräs toinen yhtiö, joka tahtoisi ennättää ennen tätä, ja haluaisi juuri Suonharjan.

JYLHÄNKORPI

Ja saisi kai sen pilkkahinnasta?

PAJUNEN

Niin — eikö teitäkin huvittaisi tehdä paroonille pieni kepponen — iskeä vähän noin — rahamiehen kukkaroon — se olisi niinkuin hyvästijätöksi.

JYLHÄNKORPI

Minä en ilkeä sanoa sinulle niinkuin pitäisi. Mutta muistelehan viime keväistä vastaustani! Ja tyydy siihen!

PAJUNEN

Mutta te menetätte kuitenkin kaikki, ettekä saa penniäkään.

Yrjö, Kivioja Ja Tanu tulevat.

YRJÖ menee kaapilleen.

KIVIOJA

No, mitä se tukkipomo täällä nyt asioitsee? Joko virka taas kohta alkaa?

TANU

Käy tietysti kartanon lakia selittelemässä.

PAJUNEN

Se on selvä ilmankin, ei se selittelyjä kaipaa. Eipä parooni välittänyt maaherrastakaan.

KIVIOJA

Mitäpä hän! Paasaa vaan omaansa.

PAJUNEN

Mikäs on paasatessa, kun laki on puolella joka käänteessä.

TANU

Niinpä niin! Hänen puolellaan näkyy olevan laki — ja meitä vastaan.

KERTTU on tullut ja mennyt Yrjön luo.

YRJÖ antaessaan rahaa Kertulle, joka heti menee.

Eihän laki voi korpilaisia puolustaa, kun ne eivät ole sitä tehneetkään.

KIVIOJA vilkastuu.

Juuri niin! Esivalta on tehnyt lain. Me emme sitä ole tehneet. Eikä meiltä ole kysytty onko se oikea tai väärä. Tottelemaan vaan käsketään.

TANU

Ja me tottelemme niin kauan kuin siihen paikkaan näännymme, mutta omaa perkaamaamme peltoa emme jätä. Minua ei auran kurjesta irroita muu kuin väkivalta.

PAJUNEN

Ettepäs totelleet, vaan teitte lakon.

YRJÖ

Me tottelimme siksi kuin näännyimme. Pajusen olisi pitänyt olla työssä, eikä ainoastaan katselijana. Vetäisi ehkä silloin toista virttä.

JYLHÄNKORPI

Antaa Pajusen olla rauhassa, ja — poistua loukkaamattomana. Hän menettelee sen mukaan kuin ymmärtää.

PAJUNEN

Kyllähän minä osaan poistuakin. — Te ette siis suostu, isäntä?
Viimeisen kerran?

JYLHÄNKORPI

Viimeisen kerran — mene!

ESTERI tulee, Yrjö rientää tukemaan.

Minä kuulin sanakopua ja kiivasta ääntä!

JYLHÄNKORPI

Täällä vain Pajunen meille lakia lukee — ei se sen pahempaa.

PAJUNEN

Kuuletteko vasaranpauketta tuolta ulkoa? Siinä teille lakia luetaan.

Menee.

ESTERI

Mistä Pajunen oli noin suuttunut?

JYLHÄNKORPI

Tyhjästä ne tohaleet tupsahtavat. — Mutta se oli kuitenkin hyvä, että hänkin sai tietää, että me emme oikeuksistamme luovu.

KIVIOJA

Niin olemme päättäneet koko lääni, että ei luovuta. Ja jos hallitus sallii rehellisten ihmisten tehdä työtä ja työstään elää, niin tekee kai se jotakin tämän kurjuuden lopettamiseksi.

Eliina ja Kerttu tulevat.

ELIINA

Nyt ne ovat meidän!

KERTTU

Mansikki ja kellokas ovat meidän.

ESTERI

No, ehkä tästä jumalan avulla päästään eteenpäin. Ehkä auttaa esivalta — ja ehkä kartanonkin herra jo armahtaa —

Alkaa kuulua vasaran iskuja ulko-oveen, aivan kuin
siihen naulattaisiin jotakin.

KAIKKI kuuntelevat hämmästyneinä. Kun iskut loppuvat, tulee hetken hiljaisuus.

ESTERI

Mitä iskuja ne olivat? — Sehän kuului aivan kuin ruumiskirstua olisi naulattu.

Yrjö juoksee ulos.

JYLHÄNKORPI

Mitä se on? Kuka hakkasi ovea vasaralla?

YRJÖ ulkona.

Tänne on naulattu paperi oveen?

JYLHÄNKORPI

Paperi oveen?

KIVIOJA

Mikä paperi se on?

TANU

Seisooko siinä mitään?

JYLHÄNKORPI

Lue se!

YRJÖ tulee.

Oveen on naulattu — häätötuomio.

Äänettömyys.

ESTERI

Siinä nyt tuli — esivallan apu ja kartanon armo: pois maalta ja mannulta — kerjäläisinä kujalle!

ELIINA

Kotimme — elämämme —

YRJÖ

Revitään pois tuo paperi!

KIVIOJA

Niin! Hävitetään mokomat julistukset!

Aikoo ulos.

JYLHÄNKORPI

Seis, miehet! — Esivalta tekee lakinsa mukaan — ja me teemme oikeutemme mukaan.

KIVIOJA

Mitä teet? Maa on sinulta nyt viety.

JYLHÄNKORPI ankarasti.

Maa pysyy paikallaan — eikä työntekemistä meiltä ole vielä kielletty. Tule, Yrjö! Mennään touolle! Ja te, miehet — menkää kylvämään peltojanne!

ESIRIPPU.

III

Sama paikka.

Eliina ja Kerttu ovat leipomishommissa.

ELIINA

Eikö mummu tarvinnut mitään?

KERTTU

Minä luulen, että hän nukkui.

ELIINA

Mummu-rukka on kovin heikontunut viime aikoina.

KERTTU

Ei suinkaan hän enään elä kauan.

ELIINA

Eipä kai. Sanoo, että se jalkojen jäähtyminen on jo levinnyt ympäri ruumiin.

KERTTU

Kyllä tulee meille ikävä, jos mummu kuolee.

ELIINA

Kestettävä kai se on sekin. — Kuinka pitkällä oli uuni?

KERTTU

Kyllä se siksi valmistuu, kun nämäkin nousevat.
(Kuuntelee, menee kurkistamaan kamarin ovesta, tulee takasin.)
Mahtaako enään joulua nähdä — mummu.

ELIINA

Toivotaan nyt sentään. Eikä tästä enään olekaan kuin pari viikkoa jouluun.

KERTTU

Jos nyt sinä ja Yrjö olisitte poissa, niinkuin aioitte, niin ihan ikävään minä täällä kuolisin.

ELIINA

Jumalan onni, että on saatu olla yhdessä. Ja onpa tässä sentään toimeen tultu. Saa sitte nähdä, kauanko tätä kestää!

KERTTU

Ei suinkaan ne nyt enään aja pois, kun kerran ovat antaneet olla näin kauan.

ELIINA

Kuka sen tässä tietää. Eipä nuo uusia välikirjoja ole antaneet.

KERTTU

Niin aina isä sanoi, että ei —. Ei parooni ottanut vastaankaan, kun kävivät viime viikolla.

ELIINA

Se oli se kartanonhoitaja, joka ei ottanut vastaan. Parooni ei ole kotonakaan.

KERTTU

Missä se sitten on?

ELIINA

En tiedä, Ulkomailla kuuluu olevan. Siellähän se tavallisesti asuukin.

KERTTU

Onpa se ihmeellinen mies! Millä hän siellä elää?

ELIINA

Täältä lähetetään rahaa.

KERTTU

Ja rahat jäävät sitten sinne? Niinkö?

ELIINA

Niin — tietysti. Kukapa ne takaisin toisi?

KERTTU

Eikö se ole kovin väärin, se?

ELIINA

Mikä niin?

KERTTU

Se rahajuttu. Kun ei hän niitä ansaitsekaan —. Täällä vaan kootaan — ja hän vie sinne — antaa vieraille ihmisille, jotka eivät tunne kartanoa, eikä lääniä, eikä meitä, eikä — eikö se ole pahasti tehty?

ELIINA

Kyllä miehet niin sanovat, että on pahasti.

KERTTU

Aina, kun on näin sama työ meillä molemmilla, niin on niin lysti sinun kanssasi keskustella. Saa tietää kaiken mailman asiat.

ELIINA nauraa.

Kaiken mailman asioista minä en tiedä yhtään mitään, Kerttu hyvä.

KERTTU

Tiedät sinä sentään. — Oletko sinä koskaan nähnyt sitä paroonia?

ELIINA

Olen — kerran.

KERTTU

Hän mahtaa olla pelottavan näköinen?

ELIINA

Kuinka niin?

KERTTU

No, kun on niin kauhean häijy. Vainoo ihmisiä. Miksi annetaankin! Kuka semmoisen oikeuden on hänelle antanut?

ELIINA

Tuomari päättää asiat. Sen mukaan sitten menetellään.

KERTTU

Sitten on tuomarikin häijy.

ELIINA

Ei hän ole häijy. Hän tuomitsee lakikirjan mukaan.

KERTTU

No, sitten siinä lakikirjassa ei puhuta oikeudesta mitään! Missä sellainen kirja on? Jos vain saisin käsiini, niin polttaisin —

ELIINA

Älä lörpöttele!

KERTTU

Ihan vissisti minä polttaisin sellaisen kirjan. — Tässä on nyt viimeinen kakko — tuli näin pikkunen. — Kaksi laudallista tuli sentään.

ELIINA

Portaat kolisevat — Yrjö kai tulee.

KERTTU

Entä jos onkin isä — tulee Kiviojan kanssa kaupungista —

ELIINA

Kohta kai nekin —

YRJÖ tulee.

KERTTU

Tuolta pihaveräjältä asti se Eliina tunsi sinun askeleesi —

ELIINA

Kertusta on tullut tavaton lörppö viimeaikoina —

YRJÖ

Sellaisiapa ne kakaramaiset —

KERTTU

Itse olet kakara! Soh! Ota kiinni kaukalosta —

YRJÖ

Minne tämä viedään?

KERTTU

Pane porstuan nurkkaan!

YRJÖ

Isä ja Kivioja tulivat jo tuossa vasikkanaan veräjällä —

ELIINA

Vai jo kaupunkimiehet — ajoissapa saimme leivotuksi —

Siistivät jälkiään.

YRJÖ vie kaukalon ulos.

KERTTU

Kai tänne kertyy muitakin alusia — kun näkevät isän tulevan kaupungista —

ELIINA

Kyllä kai tulevat kuulemaan, mitä maaherra on sanonut asiastamme. —
Onkohan se pakari jo niin lämmin, että kakot nousisivat siellä?

KERTTU

Minä katson.

Menee.

YRJÖ tulee.

Riivattu pakkanen on tulossa —

ELIINA

Vai on siellä kylmä?

YRJÖ riisuu mekkonsa.

On oikein kipristelevä — niin karkaa kiinni kuin koira kalikkaan.

Hieroo käsiään.

ELIINA

Siellä on pakarissa lämmintä keittoa.

YRJÖ

Lämpöstä täällä näkyy olevan kaikki — (menee Eliinan luo ja ottaa häntä poskista kiinni) — nuokin sinun poskesi — ihan hehkuvat —

ELIINA nauraa.

Annas kun minäkin — (tekee Yrjölle samalla tavalla) — jauhotan sinua — nyt näkevät kaikki, että olet saanut leipureilta korvillesi.

YRJÖ pyöräyttää Eliinaa ympäri.

Sittepä oppivat tuntemaan, millainen topakka tyttö se minun hilsuni on.

KERTTU tulee.

Kas, kas, — joko täällä tanssitaan —. Kyllä sinne voi viedä — nopeasti nyt! Sinne tuli jo Majamäkikin —

Kantavat kiireellä molemmat leivinlaudat ulos.

JYLHÄNKORPI tulee.

Terveisiä kaupungista! Kiire teillä näkyy olevankin, mutta onpa se tarpeenkin. Joutukaa vaan!

Riisuu yltään.

KIVIOJA tulee.

Kotia oikeastaan pitää heti, mutta voinhan vähän lämmitellä.

JYLHÄNKORPI

Istu nyt toki sulattelemaan —

Tanu ja Yrjö tulevat.

TANU

Mitä nyt kuuluu sitten uutta?

KIVIOJA

Huonoa kuuluu.

Eliina ja Kerttu tulevat.

YRJÖ

Vai huonoa!

JYLHÄNKORPI

Ei auta meitä — maan herrat eikä maan vallat.

TANU

Vai eivät auta — yksin jättävät.

YRJÖ

Eivätkö osta kartanoa?

KIVIOJA

Eivät osta, eivätkä auta muuten.

YRJÖ

Miksi eivät osta?

JYLHÄNKORPI

Sanovat, että jos Jylhänlinna nyt ostettaisiin, niin minkä kartanon aluset tahansa voisivat tehdä lakon ja vaatia samaa.

TANU

Mutta ei suinkaan nyt koko mailma ole samallaisessa kadotuksessa kuin me?

KIVIOJA

Sanovat kuitenkin, että niin voisi käydä.

TANU

Ja sentähden eivät tee mitään?

KIVIOJA

Eivät.

YRJÖ

Eivätkö edes lainaa meille, että me itse ostaisimme?

JYLHÄNKORPI

Eivät lainaakaan. Sanovat, että on sama asia.

TANU

Se on yhteen puhuttua, tämä — se on vissi se. Ja samaa sanovat muutkin.

KIVIOJA

Millä tavalla?

TANU

Kun meidät nujerretaan, niin ei kukaan enään näin tee —. Tämä on niinkuin pelotukseksi. Meidän täytyy nyt kukistua.

KIVIOJA

Kuule, Yrjö? Mitä niissä sinun sanomissasi on tästä seisonut?

YRJÖ

Niissä sanotaan, että me olemme kapitaalin ja vanhettuneen lain uhreja.

TANU

Uhreja! Niin juuri olemmekin. Oikein sanotaan.

JYLHÄNKORPI

Meillä ei tosiaankaan näy olevan enään mitään turvaa, kun laki on meidät jättänyt.

KIVIOJA

Niin — laki on meidät jättänyt, eikä hallitus meistä välitä. Mutta tulisipa nyt sota, niin saisitte nähdä kuinka kävisi. Hallitus pakottaisi meidät silloin turvaamaan itseänsä. Juuri niin se tekisi — ja huutaisi meidän korvamme lumpeen tuhansistakin velvollisuuksista sitä kohtaan — vaikka sillä ei ole yhtään ainoata velvollisuutta meitä kohtaan.

JYLHÄNKORPI

Turhaa on puhua siitä, miten kävisi, jos toisin olisi. Nyt on näin — ja tässä nyt ollaan. Kaikki toivo oikeuteen ja ihmisten apuun on nyt jätettävä.

ELIINA

Mitä on nyt sitten tehtävä?

KIVIOJA

Niin, mitä on tehtävä?

TANU

Nythän ollaan aivan joulun kynnyksellä. Kai nyt sentään joulurauha annetaan. Ei suinkaan tässä nyt mitään erityistä —

JYLHÄNKORPI

Me poikkesimme tullessamme kartanossa, ja saimme siellä kuulla touhuttavan juhlia ja tansseja — kummallisia vieraita varten. Häädöt kuuluvat alkavan kohta. Odottelivat häätöväkeä.

TANU

Ja niitäkö varten sitten tanssit?

JYLHÄNKORPI

Niitä.

YRJÖ

Mitä väkeä se on sitten sellainen, jota pitää juhlia ja tanssittaa?

KIVIOJA

Sotaväkeä kai — tai kasakoita.

ELIINA

Herra siunatkoon — kasakoita!

JYLHÄNKORPI

En minä sitä usko. Kivioja vain arvelee. Mutta jotakin väkeä se nyt on, johon ei luoteta, ellei juhlita. Juomatavaroita on tuotu paljon, kerrottiin. Ja tänä iltana on tanssit, kerrottiin myöskin.

YRJÖ kiihtyen.

Kuinkahan paljon niitä on?

KIVIOJA

Sitä ei tiedetty.

TANU

Olen minäkin ennen ollut karhujahdissa ja susijahdissa — nyt saa sitten itse vuorostaan olla sutena — ja katsella kuinka ihmispesiä hävitetään.

KERTTU itku kurkussa.

Onko meidän nyt sitten tämä koti jätettävä? Eikö se riittänyt, kun annoimme karjan — ja työkalut — ja — annetaankohan enään elääkään?

JYLHÄNKORPI

Kapitaalilla ei ole sydäntä. Ei sille mikään riitä. Se riistää ihoon saakka.

KIVIOJA

Eikä sekään riitä. Hengen ytimiin saakka se näkyy käyvän — ja lopulta kai tappaakin.

TANU

Tappaa kai sitten vasta, kun ensin nylkee.

YRJÖ tulistuneena.

Mutta onhan meitä parisataa kykenevää miestä — siinähän on paljon voimaa.

JYLHÄNKORPI

Mihin!

KIVIOJA

Mitä tarkotat?

YRJÖ

Me voisimme tehdä — uuden lain — oman lakimme —. Koska heillä on omansa — niin miksi ei myöskin meillä!

TANU

Siitä tulisi korpilaki —

ELIINA

Mitä sinä puhut, Yrjö!

YRJÖ

Tekisi mieli näyttää, miltä tuntuu väkivallan laki!

KIVIOJA

Kyllä melkein näyttää pitäisi!

JYLHÄNKORPI

Ja silloin koko mailma huutaisi meidät rosvoiksi ja pahantekijöiksi. Ei miehet! Nyt meidän annetaan edes mennä maantielle kuin koiralauman, mutta silloin teljettäisiin ristikon taakse kuin villipedot. Ei millään muotoa, miehet! Silloinhan meitä voitaisiin syyttää jostakin. Nyt ei voida syyttää mistään.

TANU

Ei suinkaan Yrjö niin todella tekisikään. Mutta onko ihme, jos nuori luonto nousee.

ELIINA

Vaikka mitä tekisivät, niin muista, ettet sormeasikaan liikuta!

JYLHÄNKORPI

Se on oikein, Eliina! Ei sormeakaan saa liikuttaa!

YRJÖ

Mitä nyt sitten tehdään? Kujalleko lähdetään? Jätetään koti ijäksi?

JYLHÄNKORPI

Jos ajetaan, niin lähdetään.

TANU

Kyllä tuntuu ajatuskin raskaalta.

YRJÖ

Niin kouristaa, ettei henki kulje.

TANU

Nämä peltotilkut ja aitovierut ovat sentään niinkuin osa omasta ruumiista.

JYLHÄNKORPI

Osa ovatkin — työn osa — miespolvien elämän osa.

ELIINA

Mutta jos lähettäisimme sanan kartanoon, että lähdemme hyvällä —

JYLHÄNKORPI

Ei, ei! Silloin uskoisivat itsekin, että heillä on oikeuskin puolellaan — ja muut uskoisivat myöskin. Nyt he tietävät, että heidän puolellaan on ainoastaan — laki.

KERTTU

Kuuletteko — maa tärisee — (Juoksee akkunaan, parkaisee.) Herra jumala!
Sotaväkeä!

ELIINA

Kerttu hyvä! Mene mummun luo! Ja pysy siellä! Äläkä vaan pelkää!
Älä näytä mummulle, että pelkäät!

KERTTU

Enhän minä pelkääkään. Tuletko sinäkin sinne?

ELIINA

Tulen, tulen.

KERTTU menee.

Kaikki muut ovat rientäneet akkunaan.

YRJÖ

Ei se sotaväkeä —! Ratsupoliiseja kaupungista.

KIVIOJA

Mutta paljopa — vissiin parikymmentä —

JYLHÄNKORPI

Nyt tuli sitten tämän elämän loppu.

KIVIOJA

Panin onneksi hevoseni tuonne vajan räystään alle — tuollaisella elämällä kun tulevat.

JYLHÄNKORPI

Sinun leipäsi, kuule, Eliina! Onko uuni valmis?

ELIINA

On se kai jo. Kyllä minä ne pian.

Menee.

JYLHÄNKORPI

Yrjö! Mene panemaan matka-reki kuntoon! Paljon heiniä pohjalle ja sivuille — mummua varten! Minä menen ulos heitä vastaan. Jos ehkä pysähtyisivät pihamaalle.

YRJÖ menee nopeasti.

Asetanko myöskin?

JYLHÄNKORPI

Aseta vaan! —

TANU

Nyt pitää kotia —

JYLHÄNKORPI

Ei suinkaan ne tänään tyhjennä enempää kuin yhden suden pesän — tuleehan kohta pimeäkin — ja on heillä vielä matkaa kartanoonkin —

Menee.

KIVIOJA

Nythän jo hämärtää. Eikä tuota työtä pimeässä uskalla —

TANU

Hyvä on, jos eivät uskallakaan — sattuisi joku kolahuttamaan, niin —

KIVIOJA

Niin — joku ei voisi estää haluaan —. Katsos, miten villiä hevosia —

TANU

Tuo on ruununvouti, joka nousee reestä. Tuomas tervehtii — mutta eipäs lakki nouse tällä kertaa —

KIVIOJA

Tuo on kai upseeri, jonka hevosta pidellään, kun nousee selästä —

TANU

Nyt ruununvouti lukee jotakin paperia Tuomaalle —

KIVIOJA

Oikein tässä arvo nousee, kun tuollainen joukko sapeleita ja pistooleja tarvitaan meitä vastaan —

TANU

Kas — Pajunenkin on siellä — ja pari muuta miestä — missäs harakka, jos ei sian tappajaisissa.

KIVIOJA

Mitä ne tuolta vajasta hakevat?

TANU

Lapion otti yksi —

KIVIOJA

Minne se nyt menee? Tikapuita myöten katolle! Senkö kautta ne aikovat sisälle —

TANU

Nyt tulevat tänne.

KIVIOJA

Koppaan ajoivat lunta, ja tuovat sisälle —

TANU

Tuomas tulee edellä —

JYLHÄNKORPI tulee edellä sisään.

Tähän huoneeseen ei ole vielä kukaan astunut, jota ei ole sanottu tervetulleeksi. Mutta —

POLIISIPÄÄLLIKKÖ tulee. Häntä seuraa useita poliiseja, Pajunen ja pari miestä.

Turhaa jaaritusta! Sellaista ei tarvita! Ovatko nämä miehet talon väkeä?

KIVIOJA

Tämän talon väkeä emme ole.

POLIISIPÄÄLLIKKÖ Jylhänkorvelle.

No, sinä olet kumminkin. Rupea tyhjentämään huonetta!

ESTERI aivan ohuesti puettuna, tulee.

Mikä Hiidenväen kulkue tänne on poikennut, kun niin melutaan?

Tulee Kertun taluttamana keskilattialle.

POLIISIPÄÄLLIKKÖ

Pois tieltä, joutilaat! Ja varo kieltäsi, eukko! Etkö kuule, mies!
Tavarat pellolle!

ELIINA syöksyy sisään.

Jumala siunatkoon! Lunta heittivät uuniin leipien päälle. Höyrynä on koko huone. Ja savupiipusta pudottivat lunta — pilasivat keiton —

POLIISIPÄÄLLIKKÖ

Älä ulvo, tyttö! Kaikki tulet sammutetaan.

Yrjö tulee.

ESTERI

Mitä mustalaisia — ryöväreitäkö on tullut talo täyteen?

KIVIOJA

Hallitus on lähettänyt nämä herrat turvaamaan oikeutta.

ESTERI

Tällä tavalla ei ole koskaan ennen tarvinnut turvata oikeutta näillä mailla.

POLIISIPÄÄLLIKKÖ

Nyt turvataan oikeus tällä tavalla näissä korpiluolissa.

ESTERI

Mikä on tämä hirviö —

POLIISIPÄÄLLIKKÖ polkee jalkaansa.

Akkunat suulta ja ovi saranoilta!

Pajunen ja miehet alkavat riistää akkunoita ja ovea, rikkuvat ruudut putoavat helisten.

ESTERI

Jumalalle kiitos, etten näe noita paholaisia!

POLIISIPÄÄLLIKKÖ kohottaa piiskaansa.

Vaikene jo, vaimo!

YRJÖ tulee muorin avuksi.

-Henkesi kaupalla, mies — anna ruoskasi olla!

JYLHÄNKORPI

Viekää muori pois!

ESTERI

Olin mukana, kun ryssä maahan tuli — tällaista sekin oli — onko se nyt tullut uudestaan?

YRJÖ

Eikö mitä, mummu. Kapitaalin kätyreitä nämä ovat.

ESTERI

Tätäkö varten minun piti elää sata vuotta? Pitikö minun kuulla omaa kieltämme sortajan suusta? Hirveä on nyt Herran ruoska. — Mutta sinä mies, joka sitä ruoskaa käytät — vapise kansasi kirousta! Jos sinun oma äitisi, sisaresi tai vaimosi sinut nyt näkisi, niin hänkin sinua kauhulla pakenisi.

POLIISIPÄÄLLIKKÖ

Etkö sinä ämmä riivattu —

Kohottaa ruoskaansa.

JYLHÄNKORPI astuu upseerin eteen, pelottavalla levollisuudella.

Jos sinä nyt lyöt — niin lyöt viimeisen kerran!

Esteri viedään kamariin.

POLIISIPÄÄLLIKKÖ karjuu vihasta.

Sinä lurjus vastustat meitä, ja vielä uhkailet —

Iskee ruoskallaan.

JYLHÄNKORPI

Niinkö, mies!? (Tempaa ruoskan poliisipäälliköltä.) Sinun onneksesi — ja meidän kaikkien onneksi — löit vain minua —

YRJÖ kääntyy muoria saattamasta.

Isä, isä! löikö se roisto? (Hyökkää poliisipäällikköön käsiksi.)
Sinä kirottu ruoskan vinguttaja!

Poliisit piirittävät heidät, ja meteli siirtyy ulos ovesta
ja etenee ulos pihalle.

ELIINA ja KERTTU juoksevat kamarista.

Herra varjelkoon! Jumala armahtakoon! Isä! Yrjö! Jumalan tähden!

* * * * * *

Pirtti on tyhjä, ilman akkunoita ja ovea. On jo hyvin hämärä.

Pari miestä tuovat lunta lapiolla, ja heittävät pesään. Ottavat kamarin oven saranoilta, ja kantavat ulos.

MUUAN POLIISI porstuan puolella.

Hyvä on! Tämä ovi vielä! Tämä porstuakamarin ovi! — Hyvä on! Rikkokaa akkuna, ei se muuta tarvitse! Te siellä ulkona! lyökää sisään!

Menevät, kuuluu miten kamarin akkuna rikotaan.
Melu ulkona alkaa hiljetä.

ESTERI tulee kamarista, astuu hiljaa ja horjahdellen.

Taitaa olla jo pimeä — koska eivät huomanneet. — Tässä tuolini — (Istuu.) Rikkoivat kamarin akkunan — kovin jäähtyy — väsyttää — — onnettomat ihmislapset, joitten täytyy elää — tällaisena aikana. — Kovin jäähtyy — en tunne enään — en voi liikuttaa enään jalkojani — Ehkä Herra kutsuu — vihdoinkin saan armon. — Kauan olen Sinua odottanut — Tuomion Herra — ota minut sellaisena kuin olen — ja ole armollinen meille kaikille! — — — Murra Anti-Kristuksen valta — ja valaise ihmisraukkoja — rakastamaan toisiansa — rakastamaan toisiansa —

Hänen päänsä painuu rinnoille.

ELIINAN ääni kuuluu ulkoa.

Kaikkivaltias —! Mummu jäi sisälle — hän jäätyy sinne.

KERTTU myös ulkona, mutta ääni jo lähempänä.

Auta, hyvä jumala! Mummu jäätyy!

On jo melkein pimeä.

Esirippu laskee hitaasti.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK MAATTOMAT ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- HENKILÖT:
- I
- II
- III
- THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE