Egy, kettő, három
Date: 2025-12-17T00:00:00+00:00
Keywords: Comedy plays; One-act plays; Hungarian drama -- 20th century

The Project Gutenberg eBook of Egy, kettő, három

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Egy, kettő, három

Vígjáték egy felvonásban

Author: Ferenc Molnár

Release date: December 17, 2025 [eBook #77489]

Language: Hungarian

Original publication: Budapest: Franklin-Társulat, 1929

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/77489

Credits: Albert László from page images generously made available by the Hungarian Electronic Library

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK EGY, KETTŐ, HÁROM ***

EGY, KETTŐ, HÁROM

VÍGJÁTÉK EGY FELVONÁSBAN

ÍRTA

MOLNÁR FERENC

BUDAPEST

FRANKLIN-TÁRSULAT
magyar irod. intézet és könyvnyomda

KIADÁSA

Minden jogot, a fordítás jogát is szerző fenntartja.

*

Ezen darab előadási jogával kizárólag dr. Marton Sándor színpadi kiadó (Budapest, IV., Bécsi-utca 1) rendelkezik.

*

Copyright 1929 by Ferenc Molnár, Budapest.

Franklin-Társulat nyomdája.

SZEMÉLYEK

Norrison | Góth
Antal | Rajnai
Lydia | Makay M.
Titkár | Bárdi
Kuno kisasszony | Gazsi M.
Brasch kisasszony | Eszterházy I.
Posner kisasszony | Sziklai E.
Petrovics kisasszony | Simon G.
Lind kisasszony | Pártos E.
Osso | Békéssy
Ciring | Árkossy
Dr. Wolff | Makláry
Dr. Faber | László
Dr. Pinsky | Dózsa
Felix | Gárdonyi
Gróf Dubois-Schottenburg | Hajmássy
Colleon | Zátony
Krisztián | Mátray
Főszabász | Somló
Divatárus | Peti
Maître d’hôtel | Szegő
Károly | Sztára
Szolga | Kőrösi

Történik egy európai világvárosban.

Először adták a budapesti Vígszínházban, 1929 október 5-én.

Impozáns bankelnöki fogadószoba. Balról elől láthatatlan tapétaajtó az öltözködő- és mosdószobába. Bal és jobb vágott sarokban széles falnyílás, nehéz, teljesen zárható függönnyel. A baloldali függöny mögött az elnök titkárainak irodája látszik, a jobboldali függöny mögött kisebb tanácskozóterem, asztallal, székekkel. Háttérben ablak. Jobbról elől általános bejárat. A színpad közepén, szemben a nézővel, díszes nagy íróasztal, sok telefonnal, sok csengővel. Az íróasztaltól jobbra és balra két taburet a gyorsírónők számára. Jobbról és balról a falnál asztalka. Néhány karosszék. Két taburet az íróasztal előtt.

Mikor a függöny felgördül, a bal kis ajtó nyitva van, előtte áll Norrison, kezét törülközővel törülgetve. Ezalatt a szolga keféli hátul a kabátját. Titkár az íróasztaltól jobbra áll és blokba jegyez.

Norrison igen gyorsan, szinte hadarva, hangosan, parancsoló modorban, közben folyton kezét törölve… a postámat minden nap külön csomagba csomagolva félretenni, minden csomagon az illető nap dátumával. Egy hétig semmi postát nem akarok kapni. Tovább. Tizenharmadikán érkeznek az urak a velencei városi kölcsön miatt, ezeket fogadni és közölni velük, hogy másnap, tizennegyedikén délben érkezem haza. Tovább. Sürgős kisebb ügyekben, ha valami kell, Holstein igazgató úr intézkedjék. Tovább. Újságokat nem akarok látni, összes lapjaim félreteendők a sajtóosztályban. Tovább. Bárki a világon keres, ma délután négy óra harmincegykor egyheti szabadságra utaztam, egy hétig semmivel sem foglalkozom, semmi nem érdekel, kikapcsoltam az agyamat. Pont. Átadja a szolgának a törülközőt, karosszékhez megy és leül.

Titkár. Minden rendben lesz, elnök úr.

Szolga beviszi az öltözőszobába a kefét, törülközőt, kijön, becsukja az ajtót és lábújjhegyen Norrison mögött elhaladva a tanácskozóterembe távozik.

Szünet.

Norrison elmerengve ül, a levegőbe néz, majd fán kopog.

Titkár alázatosan, szerény mosollyal. Elnök úr fán kopog. Ez az a pillanat, amikor a nagy bankvezért meg merészelem szólítani.

Norrison. Szólítson meg. Jöjjön kedves Graef, csak szólítson meg. Nem mint személyi titkárom, hanem mint családom öreg bizalmi embere. Most hála Istennek, van egypár nyugodt percem. Órájára néz. Háromnegyed három. Négykor jön ide értem a mi kis Lydiánk. Négyharmincegykor indul a vonat és megyünk Lydiával a családomhoz, a hegyek közé. Egyheti pihenőre. Pihenni fogok, Graef, pihenni! De máris megkezdem az agyam kikapcsolását. Jöjjön kedves Graef, beszéljen valamit. Ezzel már megkezdődik az én semmittevésem.

Titkár. Oh elnök úr… az ön agya oly komplikált gépezet, hogy még a kikapcsolása is hosszú időt vesz igénybe.

Norrison. Kedves Graef, ne hízelegjen.

Titkár. Ah! Most ha el méltóztatik utazni, milyen üres és csendes marad ez a szoba. Ennek a nagy bankpalotának úgyszólván az agyveleje.

Norrison. A hasonlat nem rossz. Tovább.

Titkár. Felettünk emeletek, alattunk emeletek, szobák, termek, folyosók, száz meg száz nyüzsgő, dolgozó ember, pénz, pénz! Olyan ez az óriási palota, mint valami kohó, amely mindenből aranyat olvaszt! Milyen szép!

Norrison. Tudja, mikor volt ez szép? Mikor még nem volt meg, csak itt! A homlokára mutat. És nekem kellett az egészet felépíteni, benépesíteni. Akkor volt szép. De hagyjuk most a bankot. Beszélgessünk olyan dolgokról, amilyenekről nem szoktunk. Fecsegjen, fecsegjen, segítsen kikapcsolni az agyamat.

Titkár zavartan. Érdekes. Most, hogy elnök úr társalgást engedélyez, az izgalomtól nem jut eszembe semmi. Miről fecsegjek?

Norrison. Amiről akar. Megveregeti a hátát. Kedves öreg Graef.

Titkár. Milyen aranyos ön ilyenkor. Mint a lovas, aki fárasztó nyargalás után megveregeti a lova nyakát.

Norrison. Ön szerény, de a hasonlat ismét kitűnő. Fiókjait zárja.

Titkár. Szabad érdeklődnöm kedves családja hogyléte iránt?

Norrison. Oh, ők már a hegyek közt vannak. A kora reggeli vonattal utaztak. Most ülnek az ebédnél. Én a délutáni vonattal megyek. Lydiának még egy csomó bevásárolnivalója van, nem ment velük. Velem jön. Legalább kedves társaságban utazom. Este érkezünk oda. Feláll, az ablakhoz megy. Szép téli nap. Ez tesz jót a feleségemnek. Bizony ő is nagyon fáradt, szegényke. De nem csoda. Egész télen minden nap elnököl valahol. Erkölcsjavító szövetség. Katholikus nőegylet. Leánynevelő védegylet. Meg még tudomisén hány egylet és szövetség.

Titkár. Hja, ez nagy morális misszió! Elnök úr kedves neje úgyszólván valóságos erkölcsi fórum ebben a romlott városban. Legfelsőbb erkölcsi bíróság. Bizony, ez sok munkával jár.

Norrison. Fárasztó. Morális vezérszerep, gyönyörű pozíció, büszke lehet rá egész családunk, de fárasztó. Na mindegy. Nekem nagy öröm, hogy most közéjük mehetek. Dédelgetik az embert. Csupa nő. A feleségem, két szép nagy lányom, meg ez a mi kis puritán amerikai vendégünk, Lydia. Ő már a mi gyermekünknek számít.

Titkár. Végtelenül tisztelem Lydia kisasszonyt. Örülök, hogy most idejön. Oly ritkán látom. Roppant komoly fiatal hölgy.

Norrison. De még milyen komoly. Talán kissé túlságosan is. Azt szoktam róla mondani: ő a legszebb virága a tradicionális amerikai puritanizmusnak. Ez a kis milliomoslány. De most meg kell válnunk tőle.

Titkár. Idestova már egy féléve van önöknél… európai kultúrát tanulni.

Norrison. Igen. Ugyanennyi ideig volt tavaly az ő szüleinél az én Mária leányom.

Titkár. Mária kisasszony őnagysága bizonyára sokat profitált odaát.

Norrison. És milyen jók voltak hozzá azok az emberek! Na, de igyekeztünk is most revanchírozni magunkat az ő lányukon. Büszkék is vagyunk, hogy ezek az óvatos amerikaiak ránk bízták legdrágább kincsüket. De most elmegy. Jövő héten jönnek érte a szülei és hazaviszik. Szinte fáj megválni tőle. Megszerettük. Bár, tudja, őszintén megvallva, félünk tőle. Igen. A túlszigorú erkölcseitől. Sőt kissé a gőgjétől is. Mikor jött, nem köszönt a világon senkinek. Most már legalább nekünk köszön.

Titkár. Nekem még mindig nem.

Norrison. Hja, ismeri a saját értékét!

Titkár. A szülei már Európában vannak?

Norrison. Pár héttel ezelőtt érkeztek Amerikából. Most Nauheimban vannak. Az édesanyja kúrát tart. Nem egészséges a szíve. Bizony, Graef, ez Amerikának egyik nemcsak leggazdagabb, de a legelőkelőbb családja is! És egyetlen gyermek! Hát Istenem… itt nálunk megtanulta a nyelvet, elég jól énekel, szépen hárfázik. Ez csak elég!

Titkár. Na, az amerikai autókirályék hálásak lehetnek önnek.

Norrison. Igyekezni is fogok, hogy hálásak legyenek. A feleségemé az érdem, az enyém az üzlet. Hát… tudja jól, már féléve folynak a tárgyalások az apjával. Fájdalom, nehezen haladnak. Pedig ennek a nagy amerikai tőkének a bekapcsolása nélkül sötéten látom a jövőt. Muszáj. És sürgős. Itt van az öt autógyárunk, életkérdés, hogy bekapcsolódjunk az ő trustjükbe… de hagyjuk ezt, hiszen ez az én gondom. Sóhajt. Na de most, hogy az egyetlen gyermeküknek úgyszólván második szülei lettünk, talán ez is könnyebben fog menni. Ah, ha volna fiam, elvehetné ezt a lányt. Ha ugyan neki adnák ezek a gőgös emberek.

Titkár. Bocsánat! Egy Norrison-fiú? Ez csak elég!

Norrison. Ezeknek? Haha! Ezeknek senki se elég jó. Pénzük van. Nagy név kell nekik. Nagy karrier… tudom is én. Na mindegy. Nincs fiam. Kár. Kinéz az ablakon. Ezzel szemben süt a nap, az élet szép, minden rendben van és én megyek pihenni.

Titkár. Mily öröm önt ily harmonikusnak látni!

Norrison. Hát Istenem… bankunk virágzik, dacára az általános szegénységnek… vagy talán éppen azért, organizációnk elsőrendű, és a személyzetem… lássa Graef, erre vagyok a legbüszkébb: a személyzetemre. Ilyen személyzet nincs több a világon.

Titkár. No de elnök úr úgy is bánik velük, mint jó apa a gyerekeivel!

Norrison. Nem. Mint jó gépész a gépével! Ők egy gép kerekei. Én csak olajozom őket, hogy símán járjanak.

Titkár. De az ön jósága…

Norrison. Nem jóság. Olaj! Olaj a gépnek! Ne hízelegjen Graef, mert megharagszom.

Titkár. Istenem… ha meggondolom, hogy mint fiatal gyerek ön mily sokszor ült az ölemben és játszott az orrommal!

Norrison. Ez engem nem kötelez semmire. Legfeljebb: üljön ön is néha az ölembe és játsszék az orrommal. Kérem, érdeklődjék, hogy kinn van-e már a pályaudvaron a korcsolyám, ródlim, skí, koffer, minden egyéb holmim.

Titkár. Már félegykor kiadtam az utasítást.

Norrison. Az nem elég. Mindent személyesen! Ezt maga is tanulja meg Napoleontól, ahogy én megtanultam. Parancsokat adni, de a teljesítést személyesen ellenőrizni. Még az ilyen csodaszemélyzetnél is, mint az enyém.

Titkár. Parancsára. Meghajol és kimegy.

Norrison fütyörészve boldogan sétál pár lépést.

Titkár visszajön. Elnök úr…

Norrison. No mi az?

Titkár. Lydia kisasszony…

Norrison. Mi van vele?

Titkár. Itt van.

Norrison. Máris? Hol van?

Titkár. Itt kint az előszobában.

Norrison. Hát mért nem jön be? A bejárathoz siet, kinyitja az ajtót, kiszól. Lydia! Maga az? Tessék!

Lydia belép, Titkár kimegy.

Norrison csodálkozva. Na mi az, gyermekem? Maga már itt van? Négyre vártam, még három óra sincs. Mért ily korán?

Lydia kissé angolos kiejtéssel beszél. Tudom, hogy még sok idő van és lett is volna még néhány bevásárolnivalóm. Úgy örültem, hogy magával fogok utazni, a délutáni vonattal. Már előre örültem.

Norrison. Na ez igazán kedves és megtisztelő.

Lydia. De nem utazhatom.

Norrison. Miért?

Lydia. Kérem, képzelje, éppen be akartam menni a városba, amikor érkezett ez a sürgöny. Egy sürgönyt ad át. Az én szüleim nem a jövő héten jönnek, hanem ma. Egy óra mulva. Nekem itt kell maradnom.

Norrison. Ah! Nézve a sürgönyt. Nahát ez nagyszerű! Hát érdekes! Nézi a sürgönyt. Hát szóval ma érkeznek a szülei. Bár ez azt jelenti, hogy magát elviszik, mégis örülök, hogy látni fogom a kedves öregeket. Na, ez igazán nagyszerű!

Lydia. Nem is olyan nagyszerű!

Norrison. Miért, kedves Lydia?

Lydia. Kedves Norrison úr, be kell önnek vallanom valamit.

Norrison. Szent Isten! Ne ijesszen meg!

Lydia. Megijedni azért nem kell.

Norrison. Mi történt?

Lydia. Azt hittem, lesz időm erről később beszélni. De most ezzel a távirattal megváltozott a helyzet. Norrison úr, én most nagyon egyszerű és komoly leszek. Én szeretek egy férfit.

Norrison. Jaj.

Lydia. Kérem, beszéljünk józanul és röviden. Én az övé lettem. Lelkileg és testileg.

Norrison. Te jó Isten. Mit beszél?

Lydia. Pontosan csak azt, ami történt. És ez megtörtént.

Norrison. Lelkileg és testileg. Mi ez? Tudja, mit tett maga velünk, ha ez igaz? Maga minket erkölcsileg és anyagilag tönkretett. Ez olyan, mintha valaki rám bízza a vagyonát és én azt elvesztem. Erre nincs kegyelem. Mivel érdemeltük ezt? Rettenetes! És a feleségem nem vigyázott?

Lydia. Ugyan! Hát lehet egy komoly nőre vigyázni? Vigyázni lehet egy kis könnyelmű nőcskére. De egy komoly nőre? Még az igazi anyja se tud.

Norrison. Szörnyű. Mást nem mondhatok: szörnyű.

Lydia. Még egy kicsit szörnyűbb is, mint ön gondolja.

Norrison. Mi?

Lydia. Nem sokkal szörnyűbb. Csak egy kicsit szörnyűbb. De nyugodjék meg, kedves Norrison úr, nem nekem szörnyű, hanem magának.

Norrison. Köszönöm. Nos?

Lydia. Csupán mint szituáció szörnyűbb. Erkölcsileg enyhébb.

Norrison. Nos? Ne kínozzon kérem!

Lydia. Én férjhez mentem hozzá.

Norrison. Ön őrült!

Lydia. Az én nem vagyok. Én tisztességes vagyok. Mink ketten titokban esküdtünk meg. Én őt imádtam.

Norrison. Mikor történt ez?

Lydia. Négy hónappal ezelőtt.

Norrison. Elájulok. És ki az?

Lydia. Egy szegény ember.

Norrison felvesz egy telefonkagylót. Egy pohár jeges vizet kérek. Leteszi a kagylót. Jöjjön ide édes lányom. Jöjjön közelebb. Ki az az ember? Micsoda?

Lydia nem felel, lehajtja a fejét.

Norrison. Ön hallgat. Tehát nem a walesi herceg.

Lydia. Nem.

Norrison. Sőt?

Lydia. Sőt.

Norrison. Szépen vagyunk. Hivatalnok.

Lydia. Lejjebb.

Norrison. Ügynök.

Lydia. Lejjebb.

Norrison. Kereskedősegéd.

Lydia. Lejjebb.

Norrison. Pincér.

Lydia. Lejjebb.

Norrison. Táncos.

Lydia. Lejjebb.

Norrison. Költő.

Lydia. Lejjebb.

Norrison. Inas.

Lydia. Följebb.

Norrison. Sofőr.

Lydia. Stop.

Szolga behozza a vizet, Norrison iszik, szolga kimegy.

Norrison. Ez az a hányingert okozó mai romantika. A szép elegáns sofőr!

Lydia. Nem is elegáns. Én útálom, ami elegáns. Ő nem elegáns sofőr.

Norrison. Hát?

Lydia. Taxi.

Norrison. Én megőrülök, én megőrülök. Hogy történt ez?

Lydia. Mikor én tanultam az itteni közlekedési szabályokat, ő tanított engem a tanfolyamon. Ő volt a garázsban a legjobb soffőr. Egy munkás. De én kineveltem őt az ő forradalmi eszméiből. A munkáspártból még nem lépett ki, de lelkében már nem antikapitalista.

Norrison. Azt elhiszem.

Lydia. Kérem, ne gúnyolja őt. Ő tisztalelkű ember. Ő ambiciózus. Ő tehetséges ember.

Norrison. Azt látom a házasságáról.

Lydia. Ne gúnyolja. Én őt egy hónapig szerettem szabadon. És három hónap óta a felesége vagyok.

Norrison. Elválni. Elválni. Mégpedig azonnal.

Lydia. Van neki eszében! És én nekem sem. Ő jó. Ő tiszta.

Norrison. Ő tiszta és én készen vagyok. A családom gyalázatba került. Nőm, az erkölcsi fórum. Szépen vagyunk. Kedves Lydia, én a családommal együtt kivándorolhatok innen. És magát pedig ki fogja tagadni az apja, ahogy én ismerem. És szegény szívbajos anyja! Meggondolatlan gyermek!

Lydia. Miért nem vigyáztak önök énrám jobban?

Norrison. Mi az, még ugrat? Rossz gyermek!

Lydia. Kérem, ne szidjon. Kérem, segítsen. Csak az édesanyám érdekel, senki és semmi más. Ha neki baja történik, azt nem élem túl. Az ön üzleti vagy családi katasztrófája engem nem érdekel. Arra én fittyet hányok.

Norrison. Elragadó. Elragadó.

Lydia. Vigyáztak volna jobban.

Norrison. Nem hallgat?

Lydia. Ha valaki nem tud vigyázni, nem vállalkozik egy leány nevelésére. Kérem, mondja meg, mi a teendő. Egy óra mulva itt vannak a szüleim.

Norrison. Mindenekelőtt titokban tartani az egészet.

Lydia. Azt nem lehet. Én anyának érzem magamat.

Norrison felkel, csenget. A belépő titkárhoz. Az egész személyzet itt marad. Senki se mehet ebédelni. Nagy alarm. Általános mozgósítás, mint tavaly a fekete pénteken!

Titkár kimegy.

Lydia. És különben is, nincs kedvem hazudni. A maga szép szeméért pláne nem. Miért? Amit tettem, tettem. Mikor édesapám sürgönyzött, hogy egy hét mulva jönnek, azt sürgönyöztem vissza neki, hogy «örömmel várlak, készítsd elő mamát kíméletesen arra, hogy férjhez mentem.» Erre jött ez a válasz, hogy azonnal indulnak, ma délután érkeznek. Négykor. Most három.

Norrison. Sakk, matt. Ön egy pedáns nő.

Lydia. Mindenben fő a rend.

Norrison. Mondja fiam, és hogy képzelte a jövőt?

Lydia. Én sehogysem képzeltem. Én az én szenvedélyemnek éltem, bele a világba. És mindig lehet kapni, ha kell, egy revolvert.

Norrison. Lydia! Ön! Egy vallásos nő!

Lydia egy könnyet töröl ki szeméből.

Norrison. Ne sírjon gyermekem. Bátorság gyermekem. Bízzék abban, hogy én sokkal nagyobb bajban vagyok, mint maga.

Titkár belép.

Titkár. Minden rendben. Várják az intézkedéseket. Mindenki a helyén. Kimegy a tanácskozótermen át.

Norrison. Na gyermekem. Hol van az az ember?

Lydia. Itt van kint. Én elhoztam.

Norrison. Hívja be.

Lydia kiszól a bejáratajtón. Gyere be. Antal belép kopott, foltozott, rövid bundában, két füle a hideg ellen kendővel lekötve, nyomorult posztósapka a fülébe húzva: nagyon szegényesen öltözött taxisofőr.

Norrison megrémül tőle. Rettenetes!

Lydia. Az ő külseje az első pillanatra visszataszító. De ezt az ő ruhája teszi. Mert ő igen kevés pénzt keres. Éntőlem nem fogad el semmit. Én különben sem adnék neki pénzt, hogy én őt meg ne alázzam. Én őt jutalmazom, de egészen máskép. Ő az én szerelmesem és az én leendő gyermekem apja. Neki szép a lelke és ő szebb ruha nélkül, mint ruhában.

Norrison Antalt bámulva. Hogy hívják, szerencsés ember?

Antal. Fusz Antal.

Norrison. Fusz?

Antal. Igen.

Norrison lábát mutatva. Fusz? Láb?

Antal. Igen.

Norrison. Hát mit csináljunk! – Hát Fusz Antal. Hajlandó elválni?

Antal. Nem.

Norrison. Húszezer dollár.

Antal. Nem.

Norrison. Ötvenezer dollár.

Antal. Nem.

Norrison. Fusz Antal, mindennek van ára. Mennyi pénzt hajlandó elfogadni?

Antal. Háromötvenet, amennyit a taxi mutat.

Lydia. Ő soha nem fogad el többet, csak mint amennyit a taxi mutat.

Norrison. Százezer dollár.

Antal. Egy millióért sem.

Lydia. Oh milyen szép szerelmi vallomás!

Antal. Szeretlek édes kis angyalom.

Lydia. Én is téged, galambom. Egymás felé mozdulnak.

Norrison. Jó, jó, csak ne itt az én szobámban!

Lydia. Ön jobban teszi, ha nem is kínál neki pénzt. Ez csúnya öntől.

Norrison. Én nem kínáltam neki pénzt. Én csak nagy összegeket mondtam hangosan, hogy megfigyelhessem a szeme és a szája kis rezzenéseit. De nem rezzent.

Lydia. Ő nem rezzen. Úgy-e, te nem rezzensz?

Antal. Nem én.

Lydia. Ne kísérletezzen. Inkább segítsen. Pár perc mulva három óra. És négykor itt a vonat.

Norrison idegesen. Ne kínozzon evvel a menetrenddel. Folyton a menetrenddel fenyeget. Üljenek le, kérem. Egy ideig fel-alá jár, fejét törve. Az édesanyja mindig mondta, hogy ő nem vásárol herceget vagy grófot pénzért. Neki nagy férfiú kell. Hát most megkapta. Fel-alá járva. És mitőlünk kapta meg. A feleségem öngyilkos lesz. Erkölcsi fórum! És a két nagy lányom! Na! Itt cselekedni kell! Megáll, hosszan nézi őket. Itt egy mód van.

Lydia. Hogyan? Van mód?

Norrison. Van, de csak egyetlenegy. Jól figyeljen ide. Ebből az emberből ideális, nagyszerű vőt kell csinálni. Mégpedig egy óra alatt. Egy olyan vőt, akinek az ön szülei örüljenek. De rögtön. Azonnal. Mire a szülei megérkeznek, késznek kell lennie.

Lydia. Lehet azt?

Norrison. Mindent lehet.

Lydia. Egy óra alatt?

Norrison. Mit csináljak, ha nincs több időnk?

Lydia. És hogyan fogja ön ezt csinálni?

Norrison. Ahogy a bűvészek csinálják. Hármat olvasok: egy, kettő, három! És – voilà! Az ön tisztelt férjéből más ember lesz. De csak úgy, ha tisztelt férje mindenben feltétlenül aláveti magát az én rendelkezéseimnek.

Antal. Ez attól függ, hogy az ön rendelkezései milyenek.

Lydia közbevág. Te nem beszélsz. Te aláveted magadat. Te nődre és gyermekedre gondolsz és aláveted magadat, és én ezért téged megjutalmazlak az én hitvesi kötelességemmel.

Norrison Antalhoz. Nos?

Antal beleegyezve. Kérem. Tetszett hallani. És én az én angyalomért minden áldozatra kész vagyok.

Norrison miközben csenget. Szegény mártír. A jobboldali függönyre mutat. Most egyelőre szíveskedjék ide bemenni és várjon, amíg hívom.

Lydia. Te ne habozzál, te siess oda be, galambom.

Antal eltűnik a jobb függöny mögött.

Lydia. Nem értem. Egy óra alatt más embert csinál belőle?

Norrison. Igen.

Lydia. Hol?

Norrison. Itt, ebben a szobában.

Lydia. De hogyan?

Norrison. Az én eszközeimmel. Az én apparátusommal. Titkár belép.

Lydia. Jó, jó, de hogyan csinálja?

Norrison. Ha elmagyarázom, az annyi időt vesz igénybe, mintha megcsinálom. Üljön le és nézze. Most elkezdem csinálni. Titkárhoz. Mindenki a helyén van?

Titkár. Parancsára. Blokot tart kezében, írásra készen.

Norrison gyorsan, egyfolytában, szünet nélkül, parancsolón. Hát akkor… kéretem azonnal a végrehajtó bizottság tagjait: Osso urat, Ciring urat, dr. Wolff urat. Vigyázzon, dr. Wolffnak új telefonszáma van, többé nem háromszázhuszonhét negyvenkilenc, hanem négyszázhuszonhárom negyvenkettő. Tovább. Kéretem az anyagraktárból az öreg gondnokot, gróf Dubois-Schottenburg urat. Tovább. A gyárból Félix vezérigazgató urat. Tovább. A jogügyi osztályból dr. Pinsky jogtanácsos urat. Tovább. A sajtóosztályból dr. Krisztián sajtóreferens urat. Tovább. Háziorvosomat, dr. Faber Leó urat. Tovább. Armand Colleon ügynök urat, Erzsébet-penzió, Párizsi-utca három, negyedik emelet. Tovább. Rendelje ide a Majestic hôtelből Ferdinánd urat, a főpincért. Tovább. Mindenki, akit hívattam, autón jöjjön, olyan gyorsan, ahogy csak tud. Tovább. Most rögtön kérem a gyorsírónők közül Brasch kisasszonyt, Posner kisasszonyt és Petrovics kisasszonyt. A titkárságból pedig azonnal Kuno kisasszonyt. Pont. Asztalához ül. Senki más nem jöhet be hozzám, csak akit kérettem. Mindenki másnak elutaztam.

Titkár aki mindent feljegyez. Értesítsem kedves családját?

Norrison. Nem. Estére már ott leszek. Isten ments, megijeszteni a feleségemet. És általában ön ne gondoljon semmire, majd én gondolok mindenre. Most visszakapcsoltam az agyamat. Mehet. Titkár el. Telefonba. Halló, kérem, kössön össze a Majestic hôtellel. Stephens igazgató úrral. Leteszi a kagylót. A belépő Kuno kisasszonyhoz. Kérem, Kuno kisasszony, gyors intézkedések! Azonnal, tehát tíz percen belül legyen itt borbély, hátul a mellékajtón menjen be ide a mosdószobámba, és az első embert, aki oda belép, azonnal borotválja meg. Tovább. Azonnal, autón jöjjön ide és jelentkezzék nálam az angol főszabász az Old England cégtől. Tovább. Tizenöt perc mulva jelentkezzék nálam kolleganője, Lind kisasszony. Tovább. Ön azonnal érdeklődjék és nekem rögtön jelentse az ide közelebb eső jobbfajta férfiruha készáruüzletet. Tovább. Azonnal rendeljen ide egy gyönyörű virágcsokrot, csupa orchidea legyen, kerülhet százötvenbe. Tovább. Azonnal kérek ezenkívül egy üveg vörösbort, mégpedig: Chambertint, ezerkilencszázhuszonegyest, nem Rouvier-félét, hanem Rambod-félét… érti? Rambod! Majd betűzöm: R mint Rotschild, A mint Astor, M mint Mendelsohn, B mint Bleichröder, O mint Oppenheim és D mint Dreyfus et Compagnie. Tehát Rambod ezerkilencszázhuszonegyes, nem hidegen, hanem langyosan. Azonnal. Lydiához. Ez volt Napoleon kedvenc bora. Chambertin! Ezt itta mindig nagy csaták előtt. Az induló Kunóhoz. Ön még nem mehet Kuno kisasszony. A kapott megbízatásokon kívül e pillanattól kezdve – most három óra – ön minden tíz percben belép ide, bárki van is itt, és jelenti nekem a pontos időt. Igen gyorsan, gépiesen. Mit csinál a kedves mamája középfülgyulladása?

Kuno. Köszönöm, jobban van. Az orvos felszúrta.

Norrison. Lázmentes?

Kuno. Igen.

Norrison. Köszönöm. Most mehet, Kuno kisasszony.

Kuno kimegy.

Lydia. Mi volt ez a kérdés?

Norrison. Olaj. Apró kedvességekkel olajozom a gépezetemet. Bekiált Antalhoz. Jöjjön csak be, fiatalember! Telefonba. Kérem, ki az ügyeletes ma a háziközpontnál? Ah, a kedves szőke Burger kisasszony? Brávó! Hát aranyos Burger kisasszony, nagyon vigyázzon, mert sok összeköttetés kell, igen gyorsan. De hisz maga oly zseniális ebben! Lydiához. Olaj Burger kisasszonynak. Antalhoz. A szülei élnek?

Antal. Nem. Árva vagyok.

Norrison. Részvétem. Hány éves?

Antal. Harminc.

Norrison. Mi a gallérszáma?

Antal. Harminckilenc.

Norrison. Cipőszáma?

Antal. Negyvenkettő.

Norrison. Fejbőség?

Antal. Ötvenhét.

Norrison ezt is feljegyezve. Köszönöm, mindent tudok. Üljön le. Telefonba. Kérem kisasszony, mi van a Majestic hôtellel? Jó. Itt maradok a telefonnál. Vár, fülén a kagylóval.

Lydia. Én csak bámulok! Ez az egész úgy kezdődik, mint egy tündérmese!

Norrison. Gyermekem, hova jutna manapság egy bankigazgató mesék nélkül.

Lydia. Dehát hogy képzeli ezt?

Norrison. Úgy, ahogy a kis Móric képzeli. Egy igazán vakmerő tervet csak úgy lehet megvalósítani, ahogy a kis Móric képzeli. Sokáig nevettek ezen a kis Móricon, de a mai világban végleg neki lett igaza. A telefonba. Halló! Hôtel Majestic? Itt Norrison. Jónapot. Azonnal lefoglalandó, jegyezze, két hálószoba, egy női és egy férfiszalón, előszoba, két fürdőszoba, inasszoba és komornaszoba. Számla Norrison. Jónapot. Leteszi a kagylót.

Lydia. Ez a miénk lesz?

Norrison. Nem lesz. Ez már a maguké. Lakásuk nem volt. Első dolog, hogy legyen lakásuk. Antalhoz. Érti?

Antal tiltakozva. De bocsánatot kérek, mért költözködjem én egy fényes szállodába? Van nekem egy szerény, de tiszta szobácskám. Az én nevem…

Norrison. Az ön neve: hallgass.

Lydia. A te neved: hallgass, te makrancos Antal. Te vesd alá magadat a mi jótevőnknek!

Antal. Ez terror! Nem hagynak szóhoz jutni?

Norrison. Nem, fiam. Másik telefonkagylót vesz fel. Kössön össze a menetjegyirodával. Ismét vár, fülén a kagylóval. Napoleon is a kis Móric tanítványa volt. Mindent úgy csinált. Hogy kell a világot meghódítani? Meg kell verni az ellenséget. Hogy kell megverni az ellenséget? Minden csatát meg kell nyerni. Pont. De a kis Móric csak nagystílű embereknek való mester. Nekem: ideálom! A telefonba. Halló Menetjegyiroda? Itt Norrison. Jónapot. Kérek jövő szombatra, tizennyolcadikára két jegyet és két hálókocsit, első osztály, Sankt-Moritzba. Jegyezze tovább. Három darab másodosztály. Ezek közül az egyik hálókocsival.

Lydia. Nem értem.

Norrison hadarva. Maguk utaznak titkárral, komornával, inassal. Titkár fekszik. Komorna és inas ülve alszik. Telefonba. Halló! Utasok nevét később telefonálom meg. Lydiához. Tehát jövő szombaton indulás.

Lydia. Sankt-Moritzba?

Norrison. Igen.

Lydia. Miért?

Antal. Úgy van. Miért?

Norrison. Meg fogják tudni.

Lydia. És mért titkolja a nevünket?

Antal tiltakozva. Én azt is…

Norrison. Ön azt is meg fogja tudni. A telefonba. Halló, kérem, kérje azonnal interurbán dringend Sankt-Moritzot, Villa Carlotta.

Antal. De bocsánatot kérek, mégis csak szeretném tudni, hogy mért utazom én oda, titkárokkal meg inasokkal. Azt se tudom, hol van az.

Lydia. Majd megtudod, ha ott kiszállsz. És most aztán igazán egy szót se halljak, te Antal, mert különben te nem leszel készen egy óra alatt!

Antal. Hát ha még beszélni se hagynak, akkor én azonnal vissza…

Norrison. Azonnal vissza, mégpedig a függöny mögé! És ott várjon. Meg ne lássa önt itt valaki ezzel a külsővel.

Antal. Én nem szégyellem magam a ruhám miatt, kérem, senki előtt a világon! Önérzetesen. Én egy tisztességes…

Lydia. Te egy tisztességes ruhát kapsz és addig szó nélkül bemégy oda, ahova a mi jótevőnk mondja. Vagy szeretsz, vagy nem szeretsz! Értetted?

Antal. Te terrorizálsz engem!

Lydia. Igenis én terrorizállak! Mars be a mellékhelyiségbe!

Antal. Zsarnok nő. Csak ne szeretném annyira! Bemegy a függöny mögé.

Norrison. Nagyon helyes. Csak erélyesen. A belépő három gyorsírónőhöz. Jónapot Posner kisasszony, Brasch kisasszony, Petrovics kisasszony. Posner és Brasch kisasszonyok gyorsan ide hozzám. Az íróasztal két végére mutat, jobbra és balra, ahova a hölgyek rögtön le is ülnek. Petrovics kisasszony tartalékban lesz itt a kis irodában. Írásközben, oda se nézve. Posner kisasszonynak új ruhája van, Brasch kisasszony frissen van ondulálva és Petrovics kisasszonynak ki van sírva a szeme. Gyerünk tovább. Telefonkagylót vesz. Mialatt Petrovics kimegy az irodába. Kérem, kössön össze rögtön Michael és Társa divatárussal. Leteszi a kagylót. Írja Posner kisasszony. Diktál. «A Szocialista Párt tisztelt Vezetőségének, helyben. Tisztelt Pártvezetőség!» A bort hozó szolgához. Mutassa a vignettát. Jó. Töltsön be óvatosan. Szolga tölt. «Tisztelt Pártvezetőség!» Telefon csenget. Bocsánat. Telefonba. Halló! Michael divatárus? Itt Norrison. Jónapot. Jegyezze kérem. Nyakbőség harminckilenc, cipőszám negyvenkettő, fejbőség ötvenhét. Tíz percen belül autón küldjön ide… jegyezze pontosan… teljes fehér crepe de chine férfi fehérnemű, tehát ing… és… Lydiához bocsánat… alsónadrág. Duplagallérok, alacsonyak, angol vászonból. Selyemharisnyák, több színben, mégpedig: galambszürke, galambkék, galambbarna és galambfehér. Egy csinos puha kalap. Sárga szarvasbőrkesztyű. Egy divatos shawl. Mindezt tíz percen belül ide az irodámba. Jónapot. Leteszi a kagylót és iszik egy korty bort.

Lydia mialatt Norrison iszik. Ez mind az én galambomé lesz?

Norrison. Igen. Diktálva. «Tisztelt Pártvezetőség.» Lydiához. Őszintén szólva, nem ízlik nekem ez a bor, de hát Napoleon tudta, mit csinál. Diktál. «Tisztelt Pártvezetőség! Ezennel tisztelettel bejelentem azonnali kilépésemet a szocialista pártból…»

Antal kinéz a függöny mögül. Kérem, én lépek ki?

Norrison. Igen, maga lép ki, galambom. Diktál… «kilépésemet azzal indokolom, hogy munkásból munkaadóvá lettem.»

Antal. Én? Munkaadó?

Norrison. Igenis, maga. Antalra mutatva, kérőleg Lydiához. Kérem! Csináljon vele valamit!

Lydia nagyon erélyesen. Egy szót se beszélj! Te kilépsz és pont!

Norrison tovább diktálva. «Ígérem azonban önöknek, hogy elveimhez ezen új minőségemben is hű maradok.» Írja hozzá: «a lehetőség határain belül.» A felháborodott mozdulatot csináló Antalhoz. Nézze, fiam, mondtam már, munkaadó lesz, ne ugráljon, menjen vissza.

Lydia. Ő mondta már, ne ugrálj, munkaadó leszel, menj vissza! Gondolj nődre és gyermekedre! Norrisonhoz, parancsolóan. Tovább!

Antal. Én konstatálom, hogy engem mind a ketten terrorizálnak. Kimegy.

Norrison. Úgy van. Tovább diktál. Írja: alul jobboldalt «Maradtam elvtársi üdvözlettel», és vigye, gyorsan, ez azonnal gépelendő. A ruha nagyon csinos, Posner kisasszony, önnek van ízlése. Posner kisasszony kimegy, helyét hirtelen Petrovics kisasszony foglalja el. Norrison telefonkagylót vesz fel. Kössön össze Mercedes cipőüzlettel. Leteszi a kagylót. Írja Brasch kisasszony. A Golfklub mélyen tisztelt választmányának, helyben. Mélyen tisztelt választmány! Azon tiszteletteljes kéréssel fordulok a mélyen tisztelt választmányhoz, hogy engem a Golfklub rendes tagjai sorába felvenni méltóztassanak.

Antal előbújik a függöny mögül. Engem? A Golfklubba?

Norrison. Igen, magát. Menjen vissza! Írja, jobbról alul: «Kiváló tisztelettel és sporttársi üdvözlettel.» Gyerünk! Vigye! Gyorsan! Gépelendő! Ondulálva és parfümírozva. Bravó! Brasch kisasszony kimegy, Norrison a telefonba. Hallo! Mi van a Mercedes cipőüzlettel? Foglalt? Kérje újra. Leteszi a kagylót.

Kuno belép, cédulát ad át. Legközelebbi jó készruhaüzlet itt a szomszédban, hatvannégyes szám, Gentleman Taylor.

Norrison. Köszönöm. Kuno kimegy. Írja Petrovics kisasszony. «Gentleman Taylor cégnek, helyben. E sorok átadójának azonnal kiszolgáltatandó legfinomabb kész sötétkék kammgarn zakóöltöny, mondjuk: duplasoros, mondjuk: három pár gombbal, legfelső gomb kacéran nyitva. Azonkívül egy felöltő vastag téli szövetből, mondjuk: hamis gombolással, kis revers-zel, mondjuk: kékesszürke vagy szürkéskék színben. Számla Norrison.» Azonnal gépelendő. Önnek ki van sírva a szeme, kisasszony. Szakított a vőlegényével. Krisztián úrral? Ne feleljen! Mindent látok. Gyerünk, menjen, gépeljen, siessen, tempó, tempó!

Antal belép. De kérem szépen, abban a fényűző Golfklubban csupa grófok meg bankárok vannak! Éppen ezért…

Norrison. Éppen ezért lép ön oda be.

Antal. Nem is tudok velük golfozni.

Norrison. Hát majd ők golfoznak magával.

Antal. De kérem szépen…

Norrison idegesen. Ne beszéljen fiam, ne avatkozzék folyton a saját dolgaiba.

Lydia miközben leveszi Antal fejéről a kendőt és Antal zsebébe dugja. Te ne beszélj és te ne zavard őt. Én már látom az ő egész tervét. Ő felépít tégedet. Mint egy építész. Fokról-fokra.

Antal. Nahát kérem, most pedig…

Norrison. Most pedig rögtön átszalad ide a szomszédba, hatvannégyes szám, Gentleman Taylor, átadja az írást, kap egy ruhát, felöltözik és visszarohan, mint a szélvész.

Lydia. Közben megérkezik az új fehérneműd. Nem érted?

Antal. De hát mit akarnak itt belőlem csinálni?

Norrison. Egy elegáns vőt, édes fiam, egy finom megjelenésű urat!

Antal. Kérem szépen, ezzel szemben az én önérzetem…

Norrison. Fogja be az önérzetét!

Antal. Óriási! Képtelen vagyok egy mondatot befejezni!

Lydia. Bocsánat, de itt közbe kell szólnom. Ő nem fogad el ajándékot.

Antal. Pardon, csak nőtől nem.

Norrison. Ne beszéljünk annyit. Kölcsönt csak elfogad a Norrison-banktól? Kölcsönt, amit vissza kell fizetni?

Antal kérdőleg néz Lydiára.

Lydia. Hogyne! Ez egy pénzügyi művelet. Mit bámulsz a szemeddel?

Antal haragosan. Ezennel…

Norrison. Ezennel nyitok önnek itt a banknál egy folyószámlát. A belépő Petrovicshoz. Kész az írás a ruharendelésről, kisasszony? Átvesz tőle három írást. Köszönöm.

Lydia. Egy folyószámla nem bánthatja a te önérzetedet. Ez teljesen korrekt. Gondolj a gyermekedre!

Antal. Kérem, teljesen korrekt, én is belátom. Magyarázólag. Mert mi van itt?

Norrison. Itt van az írás, ezzel rohanjon a ruhaüzletbe és vissza. A telefon csenget. Halló! Mercedes cipő? Itt Norrison. Azonnal kérek ide az irodámba kiválasztásra néhány legfinomabb varrott, fekete sevró amerikai férfi félcipőt, szám negyvenkettő. Tíz percen belül. És a kapli kemény legyen, nehogy másnap behorpadjon. Schluss. Lecsapja a kagylót.

Lydia. Látod, ez lesz a te új cipőd.

Antal visszafordul. Ne menjek talán mindjárt oda a cipőért?

Norrison idegesen. Nem, kérem, csak semmi iniciatíva, ezt útálom. Most átvettem a diktatúrát. Rohanjon a ruháért és vissza, mert szükségem van itt magára. Az idő múlik.

Lydia. Te csak vedd a lábadat és rohanj, ahogy a mi jótevőnk mondja. Antal indul.

Norrison. Halt! Írja alá ezt a kilépő levelet. Antal megfordul.

Lydia. Ne bámulj, te oktondi, írj alá mindent.

Antal. Ha az én gyermekem anyja parancsolja, mindent aláírok. Aláír egy papírlapot és egy másik után nyúl.

Norrison. Nem, nem! Azt nem! «Levelet» mondtam, nem «leveleket!» Most meg már mindent alá akar írni! Most csak a szocialista kilépést írja alá. A kapitalista belépést a klubba majd később. Ennek megvan a maga oka. Menjen, repüljön, és vigyázzon, hogy a ruha jól álljon. Leül és ír.

Antal. Ez a zsarnok elegánsra csinál engem, de én az én angyalomért minden áldozatra kész vagyok! Megöleli és megcsókolja Lydiát.

Lydia. A viszontlátásra, édes galambom! Ölelkezés.

Norrison írásközben felordít, oda se néz. Elég! Schluss! Tempó, tempó! Ne búcsúzzanak! Inkább maga is menjen vele!

Lydia. Hogyne mennék az én Antal-galambommal! Antal el. Értse meg, kedves Norrison úr, hogy én őtet olyan nagyon szeretem. Annyi sok puha tangótáncos után ő végre egy… egy… hogy szokták ezt mondani?

Norrison. Azt nem szokták mondani, kedves Lydia, de én megértem önt. Menjen, menjen, siessen. Lydia elrohan. Micsoda nehéz emberek! Semmi tempó! Semmi tempó!

Kuno az iroda felől belép.

Kuno. Három óra tíz perc.

Norrison. Szörnyű, hogy rohan az idő! Még mindössze ötven percem van! És még csak az elején vagyunk. Átadja Kunónak, amit írt. Ezt az utalványt Holstein igazgató úrnak. Egy új folyószámla. Kérek hozzá azonnal egy csekk-könyvet. Díszes kiállításút. Piros bőrkötés, arany nyomással. Amilyent a fejedelmi klienseink kapnak.

Kuno. Jó lesz olyan, amilyet a görög király kapott?

Norrison. Szebb nincs?

Kuno. Nincs.

Norrison. Akkor az is jó lesz. Tovább. Figyeljen, kérem. Kérek azonnal ötven centigramm tiszta magnéziumot, poralakban. Ne csudálkozzék, kérem. Írja fel: magnézium, ötven centigramm. Tovább. Kérek öt centigramm lőport. Közönséges lőport. Kérek azonkívül egy korsót, tele sósvízzel. Ne csudálkozzék kérem, egy korsót mondtam sósvízzel. Magnézium, korsó, sósvíz, lőpor. Nem értem, mi van ezen csudálkozni való?!

Kuno. Oh semmi, elnök úr. Az iroda felé el.

Titkár belép.

Titkár. Dr. Pinsky jogtanácsos úr. Kimegy.

Pinsky belép. Alázatos szolgája.

Norrison. Helyes, hogy ön az első az urak közül, akiket kérettem. A dolog sürgős. Életbevágó. Magyarázat önnek sohasem kell, ez egyik előnye. Hogy van kedves felesége? Szíveskedjék azonnal diktálni egy okiratot, amelyben gróf Dubois-Schottenburg, anyagszertárunk nemes öreg gondnoka fiává fogadja, a törvényes formák közt adoptálja, jegyezze kérem, Fusz Antal, F, u, s, z, Antal urat. Félrehúzza az irodafüggönyt. Tessék ide bevonulni és rögtön diktálni Brasch kisasszonynak, aki frissen van ondulálva. Vagy Posner kisasszonynak, akinek szép ruhája van. Ön nagyszerű színben van, pirospozsgás!

Pinsky. Igen magas lázam van, elnök úr, azért vagyok piros! El.

Norrison magában. Olaj, olaj, de nem sikerült. A belépő titkárhoz. Nos?

Titkár. Michael divatárus. Kimegy.

Divatárus szakállas ember, skatulyákkal belép, diadalordítással. Jónapot. Itt vagyok a fehérneművel.

Norrison. Mit ordít? Mért ordít?

Divatárus suttogva. Boldog vagyok, hogy elnök úrnak végre megint a mi cégünknél tetszik rendelni! Boldog vagyok!

Norrison. Hát legyen boldog valamivel halkabban és menjen be ide a toiletteszobába, várja meg az illető urat, aki mindjárt itt lesz. Az induló divatárushoz. Halt! Vigyázzon! Ott bent van egy borbély, akinek az az utasítása, hogy az első urat, aki belép, borotválja meg. Világosítsa fel, hogy nem ön az az úr és semmiesetre se hagyja magát tőle megborotválni, bármily erőszakosan lépne is fel önnel szemben. Mehet. Divatárus el.

Titkár belép. Osso úr. Kimegy.

Osso belép. Jónapot.

Norrison. Jónapot, Osso úr. Parancsoljon rágyujtani. Hogy van kedves felesége? Üljön le és várja meg Ciring és dr. Wolff urakat, és ha azok megérkeznek, akkor hármukhoz, mint végrehajtó bizottsághoz lesz egy sürgős kérésem. Hogy van kedves felesége? A belépő Kunóhoz. Nos, kisasszony?

Kuno belép, mögötte Szolga korsóval. Itt a csekk-könyv elnök úr. Ez a legszebb, ami volt.

Norrison. Oda a levelekhez.

Kuno. Igenis, elnök úr. – Ez pedig a korsó, sósvízzel.

Norrison. Oda! Asztalkára mutat. Hol van a magnézium? És a lőpor?

Kuno. Azonnal itt lesz mind a kettő.

Szolga odateszi a korsót.

Kuno balra, Szolga jobbra kimegy.

Osso. Köszönöm kérdését, jól van.

Norrison. Tessék? Mi van jól?

Osso. Már kétszer tetszett kérdezni, hogy van a feleségem.

Norrison. Ja úgy! Igen!

Osso. Jól van, hála Istennek.

Norrison. Na ennek nagyon örülök.

Osso. Ön végtelenül kedves, elnök úr.

Norrison magában. Olaj, olaj.

Osso. Elnök úrban megvannak a lángésznek olyan tulajdonságai is, amelyek…

Norrison. Kedves Osso úr, ön hízeleg. Ezt kérném mellőzni, mert ez sok időt vesz el. Naponta átlag harminc hízelgés à két perc, ez egy egész óra. Ez egy évben két hét. És az nekem nyaralásra kell.

Titkár belép. Ciring úr. Kimegy.

Ciring belép. Jónapot.

Norrison. Jónapot, kedves Ciring úr. Üljön le. Gyujtson rá. Hogy van kedves felesége? Osso úr majd informálni fogja önt. Bár még ő sem tudja, miről van szó. A lényeg az, hogy a dolog sürgős. Ciring leül. Olyan piros Ciring úr. Csak nincs láza?

Ciring. Isten ments. Sohse volt.

Norrison. Hát mitől piros?

Ciring. A jó egészségtől, hála Istennek.

Norrison. Téves olaj. Nem baj.

Ciring. Köszönöm a kedves érdeklődését, elnök úr.

Divatárus belép a fürdőajtón. Kérem, én nem bírok azzal az emberrel. Erőszakkal meg akar borotválni.

Norrison. Bravó! Íme, embereim megbízhatósága!

Divatárus. De ha elnök úrnak parancsolni tetszik, én meghagyom magamat…

Norrison. Nem, nem! Az ajtón beszól. Édes fiam, nem ez az úr az. Az ezután következőt borotválja meg! Divatárust visszatolja a fürdőbe, rácsukja az ajtót. Életem egyik legnagyobb büszkesége, uraim! Embereim abszolút megbízhatósága. Beszól az irodafüggöny mögé. Nos, halad a munka, jogtanácsos úr?

Pinsky hangja. Azonnal megleszünk!

Norrison. Íme, itt is klappol minden! Iszik a vörösborból. Hiába, jó gép nélkül a legjobb gépész sem ér semmit.

Titkár belép, bebocsátja Antalt és Lydiát, ő kimegy.

Antal elegánsan öltözve, karján felöltő.

Norrison. Ah, van szerencsém, kedves barátom. Mutassa magát. Jó. Forduljon meg. Jó. Kérem, fáradjon be azonnal ide, itt már várják önt.

Antal a felöltőt mutatva. Gondolja, hogy ez a szín elég divatos?

Norrison. Gondolom! Parancsoljon ide be. A fürdőszobára mutat, ahova Antal rögtön be is megy. Lydia kérem! Bocsánat uraim! Félrevonja. Gratulálok, ő olyan elegáns, mint a walesi herceg! A sorrend ugyan kissé furcsa: ruhája már van, inge még nincs, de nem baj. Kérem, menjen be maga is vele, benn van borbély, fehérnemű, ing, gallér, nyakkendő, öltöztesse fel. Időtartam: két perc.

Lydia. Ön olyan, mint egy tündérkirály, Norrison úr.

Norrison. Köszönöm, ön olajoz, erre nálam nincs szükség. Otthagyja.

Lydia bemegy a fürdőszobába.

Norrison. Nos, uraim, az önöké vagyok.

Titkár belép. Dr. Wolff úr. Kimegy.

Norrison. Ah, hozta Isten, dr. Wolff. Üljön le. Nem kínálom szivarral, ön nem dohányos.

Wolff. A gyomrom miatt, elnök úr. Ne haragudjon, de amint szívok, olyan erős émelygést kapok, hogy…

Norrison. Pardon, én nem tettem önnek szemrehányást. Én csak konstatáltam.

Wolff. De meg kell indokolnom…

Norrison. Dehogy kell. Arra nincs idő. Szóval, most így együtt van a bizottság. Tisztelt uraim! Az urak felállnak. Villámgyors elintézésre van szükség. Perceken belül szerződtetni kell az Egyesült Automobil- és Motorgyárak igazgatójává Félix úr helyére az én jelöltemet. Egy urat, akinek azonnali kineveztetése nemcsak bankomnak életérdeke, hanem – fájdalom – családomé is.

Osso. Oh! Oh!
Ciring. Oh!
Wolff. Oh! Oh! ⎫
⎪
⎬
⎪
⎭ Egyszerre.

Norrison meghatottan. Igen uraim, nem túloztam. Köszönöm barátságukat. Kezüket fogdossa. Ügyes formát és villámgyors elintézést kérek. Egy kis információ: a férfi, akit e magas állásba kell helyezni, veje, hangsúlyozza, veje egy hatalmas amerikai cégnek, amelyet most nem nevezek meg. Akik üzleti és családi viszonyaimat ismerik, könnyen ki fogják találni. A három úr szolgálatkészen morog. Semmi indiszkrét mormogás, uraim. Vonuljanak vissza… A tanácskozóteremre mutat. Van megjegyzés?

Osso. Csak egy. Mi lesz Félix úrral, a mostani igazgatóval?

Norrison. Már ide van rendelve. Le fogom mondatni. A tanácskozóteremre mutat. Tessék, uraim.

Wolff. Nagyon kérem, ne haragudjék a miatt az ungusztiőz gyomordolog miatt… Én csak óvatosságból mondtam, mert ha rámjön az az émelygés…

Norrison. De drága Wolff úr, ne részletezzük ezt ennyire, nekem az ön émelygése momentán nem fontos. Iszik a borból. A három úr bemegy a tanácskozóterembe.

Titkár belép. Gróf Dubois-Schottenburg. Kimegy.

Dubois belép. Legalázatosabb szolgája igen tisztelt elnök úr, drága és kegyes jótevőm.

Norrison. Hozta Isten, nemes gróf. Köszönése szép volt, de hosszú. Üljön le. A dolog végzetesen sürgős. Gróf úr, ön tavaly volt szíves adoptálni egy protezsémet.

Dubois. Úgy van.

Norrison. Nemcsak mint bankunk toll- és ceruzaraktárának parancsnokához, akinek végső nyomorában úri foglalkozást és biztos kenyeret adtam, hanem mint barátomhoz, érti? barátomhoz is volna egy újabb, hasonló kérésem.

Dubois. Hasonló?

Norrison. Úgy van. Most van egy másik protezsém, nemes gróf, akit önnek szintén rögtön adoptálni kell. Hogy viselhesse a szép és ősi Dubois-Schottenburg nevet. A törvényes kellékek megvannak. A jogtanácsos úr már diktálja az ön nyilatkozatát.

Dubois. Az én nyilatkozatomat?

Norrison. Úgy van. Ön ezt azonnal aláírja és máris van egy második fia, öregkorának újabb támasza. Rövid válasz?

Dubois. Nem tehetem.

Norrison. Miért?

Dubois. Már nevetnek rajtam úgyis.

Norrison fenyegetőleg. Még mindig jobb, ha nevetnek önön, mintha sírnának.

Dubois. Ez fenyegetés?

Norrison. Értse, ahogy akarja.

Dubois. Más kérése sincs?

Norrison. Nincs.

Dubois. Csupán ezért hivatott?

Norrison. Igen.

Dubois feláll. Akkor… nagyon sajnálom…

Norrison. Szóval mennyit kér?

Dubois. Tízezret.

Norrison. Sok. Engedjen.

Dubois. Nem. Tízezer.

Norrison. Legyen olcsóbb. Egy szép, egészséges fiú.

Dubois. Tízezer.

Norrison. Egy jó fiú, aki tiszteli az apát.

Dubois kegyetlenül. Tízezer.

Norrison. Ha ön beteg lesz, ez ápolni fogja.

Dubois. Tízezer!

Norrison. Az ön temetésén zokogni fog és három hónapig gyászt visel.

Dubois. Tízezer!

Norrison. Hathónapi gyász!

Dubois könnyet törölve. Kilencezerötszáz.

Norrison. Na végre! De még mindig sok!

Dubois. Pardon, elnök úr… az én családomban van egy albán trónkövetelő!

Norrison. Ezzel együtt maximum ötezer.

Dubois. Mikor?

Norrison. Mit mikor?

Dubois. Mikor kapom a pénzt?

Norrison. Amint aláírja a nyilatkozatot.

Dubois mohón. Hol az a nyilatkozat?

Norrison. Várjon, várjon az Istenért, türelem! Micsoda sietség!

Dubois. Ön mondta, hogy sürgős.

Norrison. Nekem sürgős, de nem önnek. Leül és ír.

Kuno belép. Három óra húsz perc.

Norrison. Köszönöm.

Kuno. És itt a magnézium. Két kis csomagot mutat. Ez pedig a lőpor.

Norrison. Kérem, bontsa ki a csomagokat, keverje össze a magnéziumport a lőporral és a keveréket öntse arra a kis bronz hamutartóra ott a sósvízzel telt edény mellett. Tovább ír. Kuno ezt megteszi és kimegy. Dubois-hoz ezalatt. Ráadásul kap májusban egy szép kis unokát.

Dubois. Köszönöm, elnök úr.

Norrison. Nem tőlem, nem tőlem. A fiától. És a jövőre nézve előjegyzésbe veszem, kedves gróf.

Dubois. Pardon, többet már nem adoptálok, még ha éhenhalok, akkor sem.

Norrison. De esetleg – nősül?

Dubois. Azt mindig nagyon szívesen.

Antal felöltözve kilép a fürdőszobából, mögötte jön Lydia és divatárus.

Lydia. Két perc pontosan.

Norrison. Nagyszerű! Mialatt aláírja a divatárus számláját. Ezt a számlát prezentálja lent a pénztárnál. Feljegyez valamit.

Divatárus suttogva. Végtelenül köszönöm. Mikor bejöttem, azért voltam oly hangos, mert a boldogságtól kicsordultam.

Norrison. Egy szót se, mars vissza a boltba.

Divatárus suttogva. Ajánlom magamat. További becses megrendelését elvárva, maradtam tisztelettel. Hajlongva el a bejáratajtón.

Lydia. A borbélyt mellőztük, mert az ő bőre szép síma. Megcirógatja. Nemcsak az arcán. Mindenütt. De a borbély nem akar elmenni, még most is bent vár nagyon mérgesen egy éles késsel.

Norrison nevetve. Az én embereim! Boldogan néz végig Antalon. Antal, bemutatom önt Dubois-Schottenburg gróf úrnak, akinek ön tíz perc mulva elkezdi viselni a nevét.

Antal. Miért?

Norrison. Mert ő adoptálta önt. Ön az ő fia.

Antal. És én viseljem…

Lydia. Te viseld azt, amit ő mond!

Antal. Mi az? Megint nem engednek szóhoz jutni?

Norrison és Lydia egyszerre. Nem!

Lydia. Hagyd már abba ezt a belebeszélést! Nézd csak! Te mindent viselni fogsz, amit mi parancsolunk teneked. És én téged folyton szorgalmasan jutalmazgatni foglak.

Norrison. Fiú és atya, gyorsan öleljétek meg egymást. Dubois megöleli Antalt. Most pedig gróf úr, rohanjon ide az irodába és írja alá az okiratot. Hangosan. Az okirat!?

Pinsky belép. Már készen van. Dubois bemegy az irodába.

Norrison. És az ön láza?

Pinsky. Harmincnyolc öt tized.

Norrison. Menjen azonnal haza, könnyelmű ember!

Pinsky. Nem megyek, elnök úr. Nagyon kedves, de még rengeteg dolgom van. Ajánlom magamat. Visszamegy az irodába.

Norrison. Micsoda hős! Egy igazi hős! Íróasztalnál ül, ír.

Lydia felír valamit.

Norrison. Mit ír gyermekem?

Lydia. A mi új nevünket, hogy el ne felejtsem.

Antal. De bocsánatot kérek, hogyan lehetséges az, hogy én letegyem az én családi nevemet?…

Norrison. Ne zavarjon, kérem!

Lydia. Ne zavard a diktátort! – Mutasd magadat. Boldogan nézi. Ah, de érzéki látvány vagy így, mint elegáns és nyegle férfi. Én azt hiszem, hogy én ezért téged soronkívül is jutalmazni foglak.

Norrison. De nem itt az én szobámban. Gyerünk, még sok elintéznivaló van. Az idő rohan. Már csak perceink vannak. Gyerünk tovább. A taxija még lent áll? Csenget.

Antal. Igen. Most néztem meg. Már hatötvenet mutat.

Kuno belép és mindent, amit Norrison mond, blokba jegyez.

Norrison. Az inspekciós sofőr azonnal beül a lenn várakozó taxiba, beviszi a taxi-garage-ba, kifizeti, amennyit mutat, átadja elismervény ellenében a garagemesternek és átadja azt a levelet is, amit diktálni fogok… Hangosan… Posner kisasszonynak! Kuno kimegy. Posner besiet. Ő diktál. «Taxirészvénytársaság, helyben. Szolgálatukból ezennel azonnali hatállyal kilépek, azon indokolással, miszerint az orvos eltiltott a munkától súlyos légcsőhurutom miatt.» Pont. Gépelendő. Posner kimegy.

Antal. Bocsánatot kérek, de nekem nincsen légcsőhurutom.

Titkár belép. Dr. Faber orvos úr. Kimegy.

Orvos belép.

Norrison. Várjon fiam, rögtön lesz légcsőhurutja. Hozta Isten, doktor… Ennek a szegény beteg ifjúnak…

Lydia. Oh!

Norrison. Azonnal kell egy orvosi bizonyítvány. Vizsgálja meg kérem. Antalhoz. Vesse le a kabátját.

Antal Lydiára néz.

Lydia. Te vess le mindent, amit ő mond.

Antal leveti kabátját. Kérem!

Lydia szemérmesen. Én itt maradhatok?

Norrison. Csak kabátot mondtam.

Lydia magában. Ő csak kabátot mondott. Leül baloldalt.

Kuno belép, behozza az imént diktált felmondólevelet. A felmondólevél.

Norrison. Köszönöm. A borbélyt fizessék ki és küldjék el.

Kuno visszamegy az irodába, onnan belép Brasch és leül.

Orvos. Na kérem. Mi baja?

Norrison. Doktor úrnak időt takarítunk meg. Írja Brasch kisasszony. «Orvosi bizonyítvány. Alulírott dr. Faber Leó orvos ezennel igazolom, hogy az általam alaposan megvizsgált Fusz Antal… erősen hangsúlyozva… súlyos légcsőhurutban szenved…»

Orvos fülét Antal mellére teszi.

Antal. Én már csak röhögök.

Norrison folytatja a diktálást… légcsőhurutban szenved, mely betegsége őt mindennemű szolgálatra képtelenné teszi.»

Orvos. Úgy van! Nagyszerű diagnózis!

Lydia. Pardon. Fusz Antal? Nem Dubois?

Norrison. Nem. Mint kilépő munkás még Fusz.

Lydia. Oh, milyen megnyugtató! Ő mindenre gondol!

Norrison. Csendet kérek. Tovább diktál. Mai dátum. Gyorsan. gépelni. Diktálás közben Brasch kisasszony fejéhez hajolt. Milyen parfüm ez, Brasch kisasszony?

Brasch. Chanel nyolc.

Norrison. Vegyen Molyneux huszonkettőt, az tizennyolc százalékkal olcsóbb és harminchét százalékkal jobbszagú. Gyerünk gépelni. Mozgás, mozgás.

Brasch boldogan. Köszönöm, elnök úr.

Norrison. Szívesen. Olaj.

Brasch kimegy, titkár belép.

Norrison Titkárhoz. Félix igazgató úrral mi van?

Titkár. Telefonáltunk. Rögtön jön.

Norrison. Félix úr nehézkes ember, azt meg kell ijeszteni, különben nem siet. Telefonáltasson még egyszer, mondja, hogy én már nagyon izgatott vagyok.

Titkár. Igenis. – És itt van az angol főszabász az Old England cégtől.

Norrison. Bejöhet. Titkár kimegy.

Szabász belép.

Norrison gyorsan. How do you do, Mister Chief-cutter? I sent for you as there are a few splendid suits to be made. The matter is exceedingly urgent.

Szabász. Tessék? Nem értem kérem.

Norrison. Mi az, maga nem tud angolul?

Szabász. Nem.

Norrison. Mint angol szabász?

Szabász. Kérem, nekem csak a szabásom angol, a nyelvem helybeli.

Norrison. Az más. Gyerünk tovább, kedves csaló. Szabász kezében notesz. Előbb írja fel, mit rendel az új kliens, aztán gyorsan vegyen mértéket. Tehát: két sportruha, két zakóöltöny, az egyik szürke, a másik mogyoróbarna.

Lydia. Dióbarna sokkal szebb!

Norrison. Mogyoróbarnát mondtam!

Lydia kérve. Dió!

Norrison. Mogyoró!

Lydia könyörögve. Dió!

Norrison. Mogyoró!!!

Lydia belenyugszik. Kérem.

Norrison. Na! Szabóhoz. Tovább. Egy szmoking és egy frakk. Pont. Most vegyen mértéket. Miután szabász habozva nézett Antalra, akinek tüdejét hallgatja az orvos. Mit habozik? A doktor úr elől vizsgálja, ön mérje hátul.

Szabász orvoshoz. Van szerencsém bemutatni magamat, Schmidt angol szabász vagyok az Old England cégtől.

Orvos gőgösen. Dr. Faber.

Szabász leguggol Antal mögött, noteszkönyvét leteszi a földre és átköti Antal mellét a centiméterrel.

Orvos aki fülét éppen Antal mellére tapasztotta. Kérem, vegyen lélekzetet.

Szabász hátulról előre szól. Most ne vegyen, mert éppen a mellbőséget mérem. Ha felfújja magát, hamis a méret.

Orvos. De bocsánat, a tudomány fontosabb.

Szabász. Bocsánat, az ipar se kutya.

Orvos mérgesen. Kérem!!!

Antal. Hallják, ne vesszenek össze itt a testemen, mert mindjárt közibük vágok!

Norrison békítőleg. Uraim! Mi az? Mi az?

Orvos. A tüdődiagnózis szempontjából fontos, hogy belégzés történjék.

Szabász. A mellény szempontjából kilégzés szükséges.

Lydia. Uraim. Amerika hajlandó ezúttal is közvetíteni! Gyors egyesség. Ennek az úrnak momentán kell egy rossz tüdő és egy jó ruha. Tehát előbb kilégzés, aztán belégzés.

Antal. Több esze van, mint tíz férfinak.

Orvos Szabóhoz. Ön győzött. Antalhoz. Légzzen ki.

Szabász megméri. Kilencvenkettő. Most belégzhet. Noteszébe ír.

Orvos újra Antal tüdejéhez hajol.

Norrison. A ruhák pedig három nap alatt legyenek készen, mert ez az úr még a héten elutazik.

Antal. Sankt-Moritzba.

Norrison. Bravó, fiam. Kezdi magát beletalálni, ezt szeretem! Ír, jegyezget.

Szabász miközben mér és jegyez. Huszonnégy, ötvenkettő.

Brasch belép. Az orvosi bizonyítvány. Leteszi, leül.

Kuno belépett mögötte, kezében a felmondólevéllel.

Norrison. Doktor úr! Odainti, rámutat az orvosi bizonyítványra.

Orvos odamegy. Már készen is van? Aláírja. Szabad el is olvasnom? Egy pillantással átfutja. Nagyszerű!

Norrison. Köszönöm, doktor úr. Tulajdonképpen tüdőcsúcshurutot jobban szerettem volna. Azt nem lehet?

Orvos. Ki van zárva elnök úr, azt nem tehetem.

Norrison. Ön korrekt. De mondja kérem, a jövőre nézve, általában mi a határa önnél egy ilyen… orvosi szívességnek?

Orvos. Kérem, harminchét egész két tized fok lázig elmegyek. Ez a határ.

Norrison. Nálam is. Harminchét háromnál már tanárt hivatok. Viszontlátásra.

Orvos. Viszontlátásra, elnök úr. Hogy van kedves felesége?

Norrison. Köszönöm, hála Istennek, harminchat hat. Normális. Az induló orvoshoz. Halt! Kérem, mielőtt elmegy, nézze meg dr. Pinsky urat, akinek viszont harmincnyolc öt tizede van.

Orvos. Az már beszéd.

Norrison. Mondja meg, hogy aggódom érte.

Orvos. Kérem, elnök úr. Meghajol és kimegy.

Norrison. Ön pedig kedves Kuno kisasszony most intézkedjék, hogy…

Kuno hadarva. Tudom kérem, a felmondólevéllel együtt ezt az orvosi bizonyítványt is vigye magával a sofőr.

Norrison. Úgy van. Ön egy gyöngy, Kuno kisasszony! Köszönöm. Kimehet.

Kuno karkötőóráját nézve. Még öt másodpercig itt kell maradnom, elnök úr… kettő, három, négy, öt… most jelentem: három óra harminc perc.

Norrison. Bravó, Kuno kisasszony. Ezt nevezem pontosságnak.

Kuno kimegy. Titkár belép.

Norrison Titkárhoz. Nincs itt még senki, akit hivattam? Félix úr? Colleon úr?

Titkár az ajtóban. Mind úton vannak, már jönnek, elnök úr.

Norrison. Micsoda lassúság! Elveszett idő! A térdelő szabász mellé áll. Nos? Még mindig nem kész? Csupa lassú ember!

Szabász. Azonnal, elnök úr. Mér.

Norrison. Érdekes. Még sohase láttam magát így felülről. Most látom, hogy rohamosan kopaszodik.

Szabász. Pedig mindent megteszek ellene. Hatvankettő. De nem használ semmi.

Lydia. Oh, szegény kopasz szabó! Én sajnálom.

Norrison. Hát az ön kedvéért adok neki egy jó tanácsot. Egy dolgot még megpróbálhat. Omaxolyn pirulák. Brasch kisasszonyhoz. Írja fel neki. Ez elég jó eredményt adott juhoknál, több gyapjút termeltek, próbálja ezt meg.

Szabász. Az nem baj kérem, hogy én nem vagyok juh?

Norrison. Nem hiszem. Szőr: szőr. Türelmetlenül. Hallatlan, hogy még mindig nem jött senki! Félix úr? Colleon úr?

Titkár. Még nincsenek itt.

Norrison Braschhoz lép, ismét megérzi a hölgy hajának illatát. Illat, illat. Parfüm, és egészen friss ondula. Talán megy valahova este, Brasch kisasszony?

Brasch. Az Operába.

Norrison. Kivel?

Brasch. Krisztián sajtófőnök úrral.

Norrison. De hiszen a szép Krisztián sajtófőnök úr Petrovics kisasszony vőlegénye.

Brasch. Kérem, elnök úr, ők szakítottak.

Norrison csenget. Ők ki fognak békülni. Titkár belép. Braschhoz. Hány órakor kezdődik az Opera?

Brasch. Fél nyolckor.

Norrison a titkárhoz. Titkár úr, Krisztián urat ma berendeli ide a hivatalba pont fél nyolcra, esti és éjjeli különmunkára. Viszont helyette ön megy ma el Brasch kisasszonnyal az Operába. Braschhoz. Mit adnak?

Brasch. Tannhäusert.

Norrison Titkárhoz. Ön félrehúzza az orrát.

Titkár. Harminckétszer láttam.

Norrison asztalához ül. Az kevés. Wagnerbe el kell mélyedni!… És… írva… ezért én kiutalványozok önnek egy kis elmélyedési fájdalompénzt. Átadja az utalványt. Szabászhoz fordul. Magának meg itt van a hajnövesztőszer címe. Azt is átadja. Nem külsőleg, belsőleg. Nem kenni, enni.

Szabász. Köszönöm.

Titkár. És mit csináljon itt éjjel Krisztián úr?

Norrison. A szép Krisztián egész éjjel diktálni fog a menyasszonyának, Petrovics kisasszonynak. Fél nyolctól éjfélig.

Titkár. Szabad kérdeznem, mit diktáljon Krisztián úr?

Norrison. A feleségem tavalyi elnöki beszédét az érzékiség fontos szerepéről a házasságban. És senki se merje zavarni őket. Lydiához. Nagy olaj!

Lydia. Édes olaj! Brasch duzzogva, sértődötten siet ki. Szegény kis erkölcstelen kisasszony! Én őtet sajnálom.

A telefon csenget.

Posner a függöny mögül beszél. Sankt-Moritz van itt!

Lydia kíváncsian az íróasztal mellé ül.

Norrison a telefonnál. Halló! Sankt-Moritz? Villa Carlotta? Itt Norrison. Jónapot. Nem, ezúttal nem nekem kell. Egy nagyon előkelő fiatal párnak. Mit kérdez? Hogy gyermektelen házaspár-e? Várjon csak. Most december van. Január… február… március… hja, az attól függ, mennyi ideig maradnak ott. – Szóval kérem: tizenkilencedikére kell egy appartement, ablakok a déli oldalra. Dubois belép, kezében az okirattal. Mi az? Elveszi Duboistól az okmányt. Tovább beszél a telefonba, az okmányból olvassa a nevet. Herr und Frau Anton Dubois-Schottenburg részére. És gyönyörű idő legyen. Kost was kost. Sok hó és napsütés legyen. Mondja, hogy nekem lesz. Jó. Köszönöm. Leteszi a kagylót. Közben szabász bevégezte munkáját, felsegítette Antalra kabátját, suttogott vele, meghajolt, Norrison kezével köszönést intett neki, ő elment.

Lydia. Pardon, csak a rend kedvéért. Mink májusig gyermektelenek vagyunk. Májusban aztán már nem garantálhatom.

Norrison. Egy pedáns nő. Antalhoz. Mondja fiam, van notesze?

Antal. Van. Előveszi.

Norrison. Írja fel: Dubois-Schottenburg.

Antal írva. És mit csináljak ezzel? Mi ez?

Norrison. Ez az ön szép új neve. Köszönje meg a papának.

Dubois. Itt a névjegyem. Átadja Antalnak.

Norrison. Mi az? Meg se csókolja a fiát?

Dubois. Az előbb már megcsókoltam.

Norrison. Egy csók? Mi az egy apának?

Dubois megcsókolja Antalt és Lydia után nyúl.

Lydia. Köszönöm papa, én nem kérek.

Dubois. Egy apai csókocska?

Lydia. Nem. Én arra fittyet hányok.

Kuno virágcsokorral belép. Itt van a virág a számlával.

Norrison. Köszönöm. A virágot a sósvízbe, oda, balra. A számlát oda, jobbra.

Kuno elhelyezi a virágot és a számlát és kimegy az irodába.

Titkár a tanácskozóteremből belép. A bizottsági urak. Kimegy.

A három úr belép.

Norrison. Azonnal uraim. Antalhoz. Kérem barátom, most már, mint Dubois, aláírhatja a Golfklub felvételi kérelmét. Foglaljanak helyet, uraim. Antal aláírta.

Norrison hátraszól. Kérem Petrovics kisasszonyt. Gyujtsanak rá uraim, dr. Wolff kivételével, mert ő szivar esetén émelyeg, ami még nem volna baj, de el is meséli, ami már baj. Petrovics kisasszony belép. Papa, menjen sétálni, maga itt útban van, rengeteg a dolog. Pá!

Dubois jeleket ad, hogy még nincs kifizetve.

Norrison. Mi az? Hja úgy? Pardon. Ott az utalványa. Cédulára mutat.

Dubois. Köszönöm. Elveszi. Ajánlom magamat. Szervusz Bubi. Elmegy.

Antal. Pá, papus. Norrisonhoz. Nagyon szép kiállású ember.

Norrison. És milyen olcsó! Petrovics felé fordulva. Petrovics kisasszony, az ön ajkai úgy vibrálnak, mintha mondani akarna valamit.

Petrovics. Meg akarom köszönni a végtelen jóságát, elnök úr.

Norrison. Ne köszönjön semmit, tudja, hogy ezt nem szeretem. Inkább vigye ki, kérem, ezt a Golfklub-levelet és másolja le szóról-szóra az Autoklub címére. És ne sírjon gyermekem, én garantálom magának, hogy minden rendben lesz.

Petrovics kimegy.

Lydia. Szegény erkölcsös kisasszony! Én őtet is sajnálom.

Norrison. Ez nagyon szép öntől. – Uraim, bemutatom Önöknek Dubois-Schottenburg barátomat. Osso úr, Ciring úr, dr. Wolff úr. Meghajlások. Nos, uraim.

Osso. Röviden.

Norrison. Még rövidebben.

Osso. Tehát legrövidebben. Mindent indokol befelé és kifelé az, hogy a jelölt egy zseniális autó-konstruktőr. Találmányok kellenek. Jelölt kösse ki, hogy találmányaiért nemcsak pénzt, hanem vezetőállást is követel. Ha nem volnának találmányai, azok rövid úton szerezhetők.

Lydia. De hiszen vannak találmányai.

Norrison. Bravó. Halljuk, gyorsan, jelezze nagyjából őket. Antal nyugodtan beszél, Norrison igen gyorsan felelget neki.

Antal. Direkt éppen amiket találmánynak nevezünk, azok nincsenek. Csak eszméim vannak.

Norrison. Hány eszméje van?

Antal. Három.

Norrison. Gyorsan, gyorsan, halljuk.

Lydia súgva. Hengerek.

Antal. Igen. Tíz henger a motorban. Mondok, ha lehet nyolc, miért ne lehetne tíz?

Norrison az urakhoz. Nagyszerű! Antalhoz. Marhaság. Az urakhoz. Meg van véve. Antalhoz. Tovább.

Lydia súgva. A lámpa.

Antal. Igen. Lámpa, amely az elülső kerékkel együtt fordul.

Norrison az urakhoz. Zseniális! Antalhoz. Marhaság. Urakhoz. Meg van véve. Antalhoz. Tovább.

Lydia súgva. A csengő.

Antal. Igen. Csengő, amely jelzi, ha a pneumatik felreped.

Norrison urakhoz. Jobb későn, mint soha. Antalhoz. Marhaság. Urakhoz. Meg van véve. Antalhoz. Tovább.

Antal. Több nincs.

Norrison. Hála Istennek. Nekünk ez is elég. Csenget és írja az utalványt. Belépő titkárhoz. Kérem ezt az utalványt Holstein igazgató úrhoz. Antalhoz. Ezzel befizetünk az ön számlája javára harmincezret találmányai vételára fejében. Titkár kimegy. Osso úr, kérném legrövidebb idő alatt a három eszmét technikailag kidolgoztatni és a titkos irattárba tenni, abban is legalul, hogy soha senki meg ne találja. Kezében a csekk-könyvvel. Ez pedig az ön csekk-könyve, kedves barátom. Átadja neki. Köszönöm az uraknak bölcs és gyors munkájukat. Kedves feleségeiknek kézcsók. A viszontlátásra Osso úr, Ciring úr, dr. Wolff úr.

Wolff édeskésen. Remélem, nem haragszik… a gyomor-elbeszélés miatt?

Norrison. Ellenkezőleg, kedves Wolff, nagy élvezettel hallgattam. Szervusz. Az urak kimennek jobbra az ülésterembe, meghajtván magukat. Épül, épül, a fiú szépen épül, csak továbbra is tempó, tempó!

Titkár belép. Itt van Lind kisasszony.

Norrison. Mi van Félix vezérigazgató úrral? Megijesztette?

Titkár. Meg én, ahogy parancsolni tetszett. Azt mondtam: siessen, elnök úr egészen odavan!

Norrison. Nagyon helyes. És?

Titkár. Ez használt. Már úton van.

Norrison. Tanuljon tőlem, Graef: mindenkivel a saját egyénisége szerint bánni. – Hát addig is kérem Lind kisasszonyt. És a sofőröm jöjjön fel.

Titkár bebocsátja Lind kisasszonyt, ő kimegy.

Norrison. Lind kisasszony, bemutatom önt új főnökének. Ön e pillanattól kezdve az én kedves barátomnak, bankunk egyik legfőbb vezető egyéniségének, ifjabb Dubois-Schottenburg úrnak titkárnője. Ismételje!

Lind. Én ifjabb Dubois-Schottenburg úrnak titkárnője vagyok.

Norrison Lydiához. Ha nem elég csúnya, van csúnyább is. Lindhez. Első megbízatása: a nyugoti pályaudvart azonnal megkérdezni, van-e a négyórai gyorsvonatnak késése. Ismételje!

Lind. A nyugoti pályaudvart azonnal megkérdezni, van-e a négyórai gyorsvonatnak késése. Kimegy.

Lydia. Kérem, Norrison úr, ez a titkárnő erkölcsös?

Norrison. Igen.

Lydia. Nem érzéki?

Norrison. Nem.

Lydia. Ezt ön garantálja?

Norrison. Garantálom.

Lydia. Akkor nyugodt vagyok.

Szolga a fürdőből belép. Itt vannak a cipők.

Norrison Antalhoz. Menjen fiam, siessen. Antal elsiet. A sorrend egy kicsit furcsa. Titkárnője már van, cipője még nincs. Drága Lydia, teljesítse hitvesi kötelességét, most nem az édeset, hanem a keserűt: adjon rá új cipőt. Gyorsan, gyorsan.

Lydia. Hány perc?

Norrison. Egy perc.

Lydia szintén kimegy a kisajtón.

Titkár ugyanakkor belép. Colleon úr és Károly sofőr.

Norrison. Colleon úr várjon egy kicsit.

Kuno belép. Három óra negyven perc.

Norrison. Köszönöm. Borzasztó! Kuno kimegy.

Lind az irodafüggönyt félrehajtva beszól. A gyorsvonatnak nincs késése.

Norrison. Köszönöm. Borzasztó! Titkárhoz. Jöjjön be Károly, a sofőröm.

Titkár int a sofőrnek.

Károly nagyon elegáns sofőrkosztümben, belép.

Norrison a Lydiával belépő Antal cipőjére néz. Pompás cipő! Nem szorít?

Antal. Kicsit.

Norrison. Fáj?

Antal. Igen.

Norrison. Na örülök, hogy végre magának is van valami kis kellemetlensége. Károlyhoz. Károly… bemutatom magát az új gazdájának, Lydia őnagysága férjének, Dubois-Schottenburg úrnak. Mától kezdve a kocsim az övé és maga az ő szolgálatában van. Most menjen le és várjon. Károly meghajol és kimegy. Antalhoz. Vegye elő a csekk-könyvét.

Antal. Miért?

Norrison. Ne kérdezzen annyit.

Lydia. Te ne kérdezz annyit. Te vedd elő, amit ő mond.

Antal. Mi az, már kérdezni se szabad?

Norrison és Lydia egyszerre. Nem!

Norrison. Ön most megveszi tőlem a kocsimat. Egy éves, ötven lóerős Norrison, odaadom hétezerért, negyven százalék veszteséggel. Nos?

Antal Lydiához. Marhaság. Norrisonhoz. Meg van véve.

Norrison. Akkor gyorsan, fizesse ki.

Antal. Fizessem ki? Miből?

Lydia. Majd én megmutatom, hogy kell. Add ide, te szeleburdi. Ír a csekk-könyvbe. Itt írd alá. Antal aláírja. Tessék. Átadja Norrisonnak a csekket.

Norrison zsebreteszi. Íme, az első jó üzlet, amit önnel csináltam. Rásóztam ezt az öreg kasztnit. Mutassa a cipőjét. Fenomenális. Tip-top az egész ember. Lydia, ne felejtse el, ő tip-top, de mindenből csak egy van neki. Ezt majd egészítse ki. Most gyorsan egy kis próba. Hirtelen rákiált. Hogy hívják?

Antal. Fusz.

Norrison. Nem igaz! Dubois-Schottenburg! Vegye elő a noteszét, mars vissza a fürdőszobába. Csenget. Ide ki ne merjen jönni, amíg kívülről nem tudja. Antal kimegy a kis ajtón.

Lydia miközben utána megy. Majd gyakoroljuk bent egy kicsit! El.

Norrison. Hallatlan! Ilyen drága nevet vásárol neki az ember és még meg se tanulja!

Titkár. Félix vezérigazgató úr.

Norrison. Na végre!

Félix lihegve lép be. Jónapot. Lóhalálában jöttem. Mi az? Mi történt? Lihegve a rohanástól. Leülök egy kicsit. Nincs lélekzetem. Úgy siettem.

Norrison. Csak tessék. Lihegje ki magát. Rendkívüli ügyről van szó.

Félix. Az üzenet direkt ijesztő volt. «Hogy ön magánkívül van.» Életbevágó ügy!

Norrison. Úgy van. Életbevágó! Szónokiasan. Félix úr, ön modern ember!

Félix feláll. Nézze kérem. Mondok valamit. Legyünk tényleg modernek. Minek ez a kínos jelenet, amelyre ön itt most készül? Férfiak vagyunk. Én bevallok mindent.

Norrison. Mit?

Félix. Tudom, hogy miért hívatott, Norrison úr! Én bevallok mindent!

Norrison. Mit vall be?

Félix. Látom a szeméről, hogy mindent tud. Hát igen, bevallom, viszonyom van Miss Begoniával, a táncosnővel, az ön szeretőjével. Én szeretem őt és ő szeret engem. Ennek a kölcsönös rokonszenvnek végső konzekvenciáit is levontuk, az érzékieket is inkluzíve. Nna. Most öljön meg. Minek a hazudozás? Nem egyszerűbb és becsületesebb így?

Norrison. Mit mond? Viszonya van Miss Begoniával? És «inkluzíve»? Micsoda szörnyű meglepetés! Az én Begoniámmal? Nem is tudtam, hogy ismerik egymást. Én nem ezért hívattam önt.

Félix rémülten. Nem ezért hívatott?

Norrison. Nem. – Begonia megcsal engem önnel?

Félix. Igen. – Ön nem ezért hívatott?

Norrison. Nem. – Így kell megtudnom, hogy az én Begoniám megcsal engem! Rettenetes. Telefonba. Kérek egy pohár jegesvizet.

Félix. Én is kérek.

Norrison telefonba. Kettőt.

Félix. Ez borzasztó! Oh, én marha. Hát miért hívatott olyan izgatottan?

Norrison. Üzleti ügyben. – Szóval a hölgy engem megcsal.

Félix. Meg.

Norrison. Önnel.

Félix. Velem. Hogyne. – És milyen üzleti ügyben hívatott?

Norrison. Az Egyesült Autógyárak ügyében. – És mióta csalnak önök engem?

Félix. Pár hónapja. – Mi van az Egyesült Autógyárakkal?

Norrison. És ő szerelmes önbe? Inkluzíve?

Félix. Nagyon! Nagyon! Őrületesen. – Mi van az Egyesülttel?

Norrison. Esküszöm, azt se tudtam, hogy ismerik egymást!

Félix. Rossz pszihológiám áldozata vagyok. Marha vagyok. – Mi van az Egyesülttel?

Norrison. Mindegy, na. Sóhajt. Az élet megy a maga útján. Tovább! Félix úr, dacára ennek a szörnyű incidensnek, én önt elő akarom léptetni. Mégpedig igen gyorsan. Otthagyja-e ön egy mukkanás nélkül a mostani állását, ha öt perc mulva itt benn a bankban előlép az ipari osztály főnökévé?

Félix. Igen.

Norrison. Félix úr, önnek nem kell várnia öt percig sem. Ön máris főnök. Kezet fog vele.

Félix. A gyorsaság, mellyel előléptem… arra enged következtetni…

Norrison. Pardon, ez már mukkanás. Lemondólevele hány másodperc alatt van készen? A tanácskozóteremre mutat. Csenget.

Félix. Egy pillanat alatt.

Szolga hoz két pohár vizet. Isznak. Félix kisiet a jobb függöny mögé.

Norrison egy pillanatra egyedül marad, szívére szorítja kezét. Begonia megcsal. Mily jó, hogy most más gondom van! Kiáltva. Kérem, Lydia!

Lydia kidugja fejét a fürdőajtón.

Norrison. Kérem, gratuláljon férjének helyettem is, nekem most egy perc időm sincs, tisztelt férje e pillanattól kezdve az Egyesült Automobil- és Motorgyárak elnöke! Írja fel neki, gyorsan ezt is tanulja meg: Általános Egyesült Automobil- és Motorgyárak részvénytársaság.

Lydia. Ezt is fogjuk gyakorolni. Eltűnik.

Norrison magában. Gyerünk, gyerünk, az élet megy tovább a maga útján, bár Begonia jobban fáj, mint gondoltam. Titkárhoz. Gyorsan, most jöhet Colleon úr.

Titkár függönyt félrehúzva int Colleonnak, az belép, ő kimegy.

Colleon. Alázatos szolgája, kezét csókolom, elnök úr.

Norrison. Ön ne csókoljon engem sehol, semmi érzékiség Colleon úr, szorítkozzunk a lényegre, a dolog sürgős. Milyen rangok és címek vannak önnél raktáron?

Colleon. Van most két eladó konzuli cím és egy főkonzuli. Afganisztán, Sziám és…

Norrison. Nem, nem, csak nem Ázsia. Mi van Európában?

Colleon. Sajnos, itt csak egy volt, azt tegnap eladtam. Igazán sajnálom. Szép kis délvidéki ország volt, nagyszerű klímával.

Norrison. Ha eladta, ne fecsegjünk. Mi van még?

Colleon. Mint mindig, Délamerika.

Norrison. Uruguay, Paraguay nem kell. Egyáltalán ami uay-al végződik, az nem kell. Melyik országé a főkonzuli cím?

Colleon titokzatosan fülébe súg valamit.

Norrison. Bravó! És az ára?

Colleon. Húszezer.

Norrison. Ön őrült!

Colleon. Elnök úr! Gondolja meg, nekem magamnak, úgy éljek, tizennyolcba van. Kétezret csak szabad keresni. Szállítom húszezerért, inkluzíve…

Norrison felordít. Mi?

Colleon. Inkluzíve címeres tábla és zászló.

Norrison. Mégis drága. Bátran adhatja olcsóbban, mert jó fogást csinálnak. Ebből a főkonzulból örömük lesz. Békeszerető ember. Ez nem csinál háborút!

Colleon. Sajnálom, nem engedhetek. Inkább csináljon háborút.

Norrison. Nem enged?

Colleon. C’est impossible, Monsieur le Président.

Norrison. Mi az? Egyszerre franciául beszél?

Colleon szerényen. A diplomáciai tárgyalások nyelve, elnök úr.

Norrison. Na elég volt. Írja fel.

Colleon. Mit?

Norrison. Az új főkonzul nevét. Dubois-Schottenburg Antal úr.

Colleon jegyezve. Szóval húszezer.

Norrison. Jó. A legrövidebb szállítási terminus?

Colleon. Plein pouvoirom van. Carte blanche.

Norrison. Jó. Kérem tehát a minimális idő alatt. És mint mondtuk: tábla a kapu fölé, szép ovális alakú, elsőrendű kivitelben, emailból.

Colleon. Ne inkább festve?

Norrison. Hogyne! Hogy lemossa az eső!

Colleon. Bien, bon. Comme vous voudrez, cher Monsieur.

Norrison. Merci. Fini. Allez. Marchez. Miután Colleon beszélni akar. Couchez!

Félix belép a függöny mögül. A lemondólevelem.

Norrison. Köszönöm. Ezt köszönöm. Zsebreteszi.

Félix. Oh, most igazán nem tudtam volna önnek semmit megtagadni!

Norrison. Szerencsém volt. A dolog símán ment. Drága olaj. Nagyon drága olaj. Most pedig, remélem, mint gentleman, kárpótolni fogja a hölgyet azért, amit én ezennel megtagadok tőle.

Félix. Oh, én már rég kárpótolom.

Norrison. Nem szerelemre gondolok, Félix úr, hanem anyagi támogatásra. A hölgynek sok pénz kell. Nagyon sok.

Félix. Ez keserves.

Norrison. C’est l’amour! Isten önnel. És kézcsókom kedves nejének. Mit csinál öt szép gyermeke?

Félix. Köszönöm, hála Istennek, mind egészséges. A hatodik most van útban.

Norrison. Gratulálok. Viszontlátásra.

Félix. Ajánlom magamat, elnök úr. Marha voltam.

Norrison. Ez előfordul.

Félix meghajol és kimegy.

Norrison a háttérben ácsorgó Colleonhoz. Mi az? Maga még itt van?

Colleon. Drága elnök úr, én egy kicsit meg vagyok szorulva. Itt volna még két olcsó konzulság. Ilyen rossz tőzsdei viszonyok mellett nem tudom eladni. Immobil vagyok. Odaadom veszteséggel, csakhogy pénzt lássak.

Norrison másra gondol, elmereng, oda se figyel. Igen. Nagyon helyes. Mereng. Mit mondott?

Colleon. Olcsón adom, csakhogy pénzt lássak.

Norrison. Miféle pénzt? Ja úgy. Bocsásson meg, nem figyeltem oda. De bármit mondott, nem érdekel, hagyjon békén, menjen, nem kell semmi.

Colleon. Pedig igazán olcsó.

Kuno belép. Három óra ötven perc.

Norrison. Köszönöm. Csenget. Colleonhoz. Colleon úr, sok dolgom van, Isten önnel, de máris.

Colleon. Pár csínos rendjel? Kihúz egyet a zsebéből.

Norrison. Nem!

Colleon. Au revoir. Kimegy.

Norrison. Au plaisir.

Titkár belép.

Norrison. Krisztián sajtóreferens úr?

Titkár. Az előszobában vár.

Norrison. Kéretem, hozza fel az irodából a fotografálógépét és várjon tovább. Titkár kimegy. A Lydiával belépő Antalhoz. Gratulálok elnök úr, ön főkonzul. Ne bámuljon, ön főkonzul.

Antal. Miért?

Lydia. Nem érted? Ennél nincs egyszerűbb: te főkonzul vagy. Kérem, mi gyakoroltuk a nevünket és az ő állását. Tessék kihallgatni.

Norrison feláll. Hogy hívják?

Antal. Dubois-Schottenburg Antal.

Norrison. És minek az elnöke?

Antal. Általános Egyesült… Lydiára néz.

Lydia. Automobil és…

Antal. Automobil és Motorgyárak részvénytársaság.

Norrison. A nevét már elég folyékonyan tudja, a másikat még gyakorolni kell! Magában. Épül, épül, gyönyörűen épül!

Antal a fejét fogja.

Norrison. Ne kapkodjon a fejéhez, ne féljen, a végén pontos listát fog kapni arról, hogy mi minden lett itt egy óra alatt magából. Lydiához. Lydia, itt az idő, pár perc mulva megjön a vonat, maga most menjen ki a szüleiért a pályaudvarra; legokosabb, ha egyszerűen csak annyit mond nekik, hogy tudtomon és családom tudtán kívül titokban férjhez ment egy nagy karriert csinált lángeszű fiatalemberhez. Az ön férje e pillanatban már ígéretemhez képest méltó veje az ön büszke szüleinek. Egy órával ezelőtt szegény, kopott kis Fusz Antal, most Dubois-Schottenburg főkonzul, az Egyesült Automobil és Motorgyárak elnöke, a legexkluzívabb klubok tagja, sankt-moritzi fürdővendég stb. stb. Még elválásra is jobb, mint egy órával ezelőtt volt. Siessen gyermekem. Lydia és Antal ölelkeznek és csókolóznak. Semmi érzékiség, elég elnök úr, elég főkonzulné asszony. Néhány perc óta még kevésbbé tudom nézni a szerelmet, mint azelőtt. Magában. Begonia jobban fáj, mint gondoltam. Mindegy, na. Tovább! Mozgás, mozgás, Mrs Dubois, vigye kedves szüleit a hoteljukba és telefonáljon ide.

Lydia. Ő ne jöjjön ki velem a pályaudvarra?

Norrison. Nem. Még szüksége van pár ecsetvonásra.

Lydia. Jó. Majd visszaküldöm önökért az autót.

Norrison. Nem kell. Majd taxin megyünk oda.

Antal. Én nem. Soha többé.

Norrison. Pardon. Jó, küldje vissza az öreg ötvenlovast. Csenget.

Lydia. Ah Norrison úr, ön újjászülte őt!

Norrison. Csak siessen, én addig szülöm tovább. Lydia elsiet, titkár belép.

Norrison Titkárhoz. Krisztián úr, a szép sajtóreferens?

Titkár. Itt van. Kiszól érte. Krisztián úr!

Krisztián belép fényképezőgéppel. Jónapot.

Norrison. Jónapot, szép férfi. Nézi. Szörnyen útálatos minden nőcsábító. Undok! Krisztián lesüti a szemét. Megkapta a parancsomat? Esti és éjjeli diktálás elhagyott menyasszonyának, Petrovics kisasszonynak?

Krisztián. Igenis, elnök úr.

Norrison magában. Útálatos. Krisztiánhoz. Remélem, érti az intenciómat.

Krisztián. Igenis, elnök úr.

Norrison. Kéjgyilkos.

Krisztián. Igenis, elnök úr.

Norrison. Ön most azonnal néhány felvételt csinál az illusztrált lapok számára – Antalra mutat – Dubois elnök úrról. Krisztián meghajol. Mégpedig pillanatfelvételeket, magnéziumfénnyel. A felvételhez szükséges magnézium és lőpor keveréke ott van a hamutartóban.

Krisztián. Igenis, elnök úr.

Szolga a függöny mögül belép.

Krisztián megmutatja a szolgának a hamutartóban levő port.

Szolga foglalatoskodik a porral, háttal a közönségnek, és később minden felvételnél fellobbantja a fényt.

Norrison. A képekhez megfelelő címfelírásokat fogok diktálni! Kiáltva. Petrovics kisasszony!

Krisztián ijedt mozdulatot tesz.

Norrison. Csak semmi összerezzenés, szép vőlegény!

Petrovics belép és meglátva Krisztiánt, szintén megijed.

Norrison. Csak semmi összerezzenés, szép menyasszony. Ne keverjük bele szívügyeinket az üzletbe. Tehát kérem. Első felvétel. Írja a kép címét, kisasszony. Cím: «Dubois-Schottenburg elnök jelentést tesz új találmányairól Norrison elnöknek.» Antalhoz. Jöjjön, barátom! Sietve pózba állítja az asztal mögött, ő maga melléje áll, és hogy magasabbnak lássék, egy albumra áll. Ne álljon ilyen kétségbeesetten. Mondjon valamit! Tegyen jelentést a találmányairól!

Antal. Csengő, amely jelzi, hogy a pneumatik felreped.

Norrison halkan. Marhaság. Meg van véve. Hangosan. Felvétel!!!

A fény felvillan. Felvétel.

Norrison. Gyorsan, tovább. Még egy felvétel. Álljon ide. Úgy. Tegyen úgy, mintha tiszteletteljesen beszélgetne valakivel. Kicsit kedvesebben! Alázatosabban! Nézze fiam, így. Megmutatja neki. Így. Antal utánozza. Nem rossz. Csak még egy árnyalattal alázatosabban! Úgy! Nagyszerű. Felvétel!!!

A fény felvillan. Felvétel.

Norrison. Írja kisasszony, a kép címe: «Dubois elnök beszélget Mussolinival.»

Antal. Hol van itt Mussolini?

Norrison. Mussolini már rajta van a lemezen, csak mindig más és más direktort fényképezünk melléje. – Krisztián úr, a képeket küldje el az illusztrált lapoknak. Kimehet mindenki.

Petrovics, Krisztián, Szolga gyorsan el. A következők alatt Antal a noteszből halkan magolja: Általános Egyesült Automobil és… stb.

Titkár belép.

Norrison. Most bejöhet a főpincér.

Titkár az ajtóban. Tessék!

Maître belép, meghajol.

Norrison. Jónapot Ferdinánd! Kérem, jegyezze. Szerdán, tizenhatodikán este…

Maître írja és mormolva ismétli. Szerdán… este…

Norrison. Dubois-Schottenburg elnök úr…

Maître mormolva írja. Dubois… Schottenburg…

Norrison. Kérem, ne mormoljon, ez zavar engem. Szóval… az elnök úr vacsorát ad az apósa tiszteletére húsz személyre az önök hoteljében. A zöld teremben. Semmi villany, csupa gyertya, rengeteg gyertya. A menű: kaviár, mégpedig Beluga Malossol, lehetőleg a friss fogásból, nagy jégtömbökben szervírozva. Tovább. Teknősbékaleves indiai módra. Tovább. Helgolandi homár Mac Kinley módra. Tovább. Nyárson sült brüsszeli poulard szarvasgombával tüzdelve, pommes parisiennes és salade spéciale, komponáljon valami új salátát, hiszen ebben ön utólérhetetlen. Maître meghajol. Olaj. Tovább. Articsóka, de csak torzsák, zöld spárgafejekkel, de nem konzerv, hanem friss. Tovább. Gyümölcsétel, orange en surprise Mussolini. Az asztalon minden teríték előtt pár szál orchidea, bonbon és cigaretta. Borok: vörösbornak kérem: Chateau Pape Clement ezerkilencszáznyolc, vigyázzon, az eredeti töltésen aláírással vannak hitelesítve a vignetták. Fehérbor: rajnai. Mégpedig Deidesheimer Herrgottsacker Rizling ezerkilencszázhuszonöt, vigyázzon: Reichsrat von Buhl pincéjéből. Tovább. Pezsgő: Lanson Brut Imperial ezerkilencszázhuszonegy. Magában. Begonia kedvenc pezsgője. Fáj. Fáj. Mindegy. Tovább! Maître-hez. Pont. Vége. Köszönöm. Mehet.

Maître mélyen meghajol. Hálás köszönet.

Norrison. Ez a hosszú szónoklat fölösleges volt. Maître kimegy. Antalhoz. Értette? Ezt a vacsorát ön adja apósa tiszteletére.

Antal. Igenis. Nagyon szívesen adom neki. Igazán finom vacsora.

Norrison. Csak épp a magam megnyugtatására szeretném valamire figyelmeztetni. A kést…

Antal. Nem szájba venni, köszönöm, ennyit már én is tudok.

Norrison. Nagyszerű! El vagyok ragadtatva! Na, nézzük, mi hiányzik még! Azt hiszem, mindenre gondoltam. Hopp! Néhány apróság. Van zsebkendője?

Antal. Nincs.

Norrison átadja neki tiszta zsebkendőjét. Azonkívül a zsebei bizonyára üresek. Gyorsan kirakja zsebéből a tárgyakat. Itt van öngyujtó, cigarettatárca, óra, töltőtoll és egy marék aprópénz. Antal mindezt zsebreteszi. És itt van még ebben a kis skatulyában Pyramidon, fejfájás ellen.

Antal. Még sohse fájt a fejem.

Norrison. Most majd fog. Gyakran. Tegye csak el. Antal zsebreteszi. Na! Most aztán, azt hiszem, semmi sem hiányzik.

Kuno belép. Négy óra. Kimegy.

Norrison. Kedves barátom, az óra letelt. Amit ígértem, beváltottam. Ez itt az ön irodája mától kezdve. Karosszékre mutat. Ezennel átadom önnek a helyet. Ön nemcsak meg van csinálva, hanem el is van indítva. Lakás, autó, állás, rang, sajtó, vacsora, utazás, a többi az ön dolga. Most, hogy már menetben van, mint jó sofőr, óvatosan kapcsoljon át egyre nagyobb sebességre. Aztán: előre, amilyen gyorsan csak tud! Tessék, foglalja el a trónját.

Antal leül a karosszékbe, könnyezni kezd. Kezefejével törli a szemét.

Norrison. Mi az, ön sír?

Antal. Nem sírok kérem, csak…

Norrison. Mit «csak»? Mi az a «csak»?

Antal. A régi barátaim… meg fognak vetni engem.

Norrison. Természetesen. Választani kell, fiam. Vagy karrier, vagy régi barátok. A kettő együtt nincs.

Antal. Azt nagyon sajnálom. De az én lelkiismeretem tiszta, kérem, mert én tudom, hogy a szerelem áldozata vagyok.

Norrison. Úgy van. Kitűnő formula. – Nos, jó ez a karosszék?

Antal. Kicsit kemény.

Norrison. Hja, ez nem autó. A lábának kényelmes?

Antal. Eléggé.

Norrison. Nem hiányzik a pedál?

Antal. Kicsit. De majd megszokom, hogy nincs mit nyomni.

Norrison hirtelen rászól. Hogy hívják?

Antal folyékonyan. Dubois-Schottenburg.

Norrison. Bravó! – És a vállalat?

Antal folyékonyan. Általános Egyesült Automobil- és Motorgyárak Részvénytársaság.

Norrison. Bravó. Nyugodt vagyok. Egy papírlapot ad át neki, ami az íróasztalon volt és amelyre az egész idő alatt mindig jegyzett valamit. Még ezt is szíveskedjék aláírni.

Antal. Mi ez?

Norrison. Egy apróság: a maga karrierjének költségei, csupa apró készkiadás, amit megtérít nekünk. Hadarva olvas. Adoptálás ötezer, főkonzuli cím húszezer, ruha, fehérnemű, cipő stb. kettőezerháromszázötven, orvosi vizsgálat száz, virág, amit az anyósának fog vinni, százötven, interurbán telefon Sankt-Moritz tizenkettőnegyven, vasúti jegy, hálókocsi háromszázhúsz, borbély három, aprópénz, amit most adtam, kilenc húsz, összesen huszonhétezerkilencszáznegyvennégy hatvan.

Antal. Ebből lemegy…

Norrison. Úgy van, ebből lemegy hat negyven, amit a taxija mutatott, mikor idejött, tehát marad huszonhétezerkilencszázharmincnyolc húsz. A kocsit kifizette csekkel; aranyóra, cigarettatárca, töltőtoll, öngyujtó és Pyramidon nászajándék. Átveszi az aláírt papírlapot. Igazán, csak a rend kedvéért. Köszönöm. Magában. Begonia. Jobban fáj, mint gondoltam. A telefon szól.

Antal. A telefon!

Norrison. Pardon, semmi közöm hozzá.

Én már itt se vagyok. Ez az ön új hivatala. Vegye fel és intézkedjék.

Antal a telefonba. Halló? Jónapot. Itt az elnök. Dubois-Schotten… Norrisonra néz.

Norrison. Burg!

Antal a telefonba. Burg. Mi tetszik? Hallgatja a telefont, majd kezével befogja a beszélő kagylót. Azt kérdezik, hogy a londoni börzén adjanak-e General-Motors-t, vagy vegyenek.

Norrison. Semmi közöm hozzá. Tessék intézkedni.

Antal. Dehát azt se tudom, miről van szó.

Norrison. Csak feleljen, ahogy akar. Ön egy szerencsés ember. Ez többet ér, mintha tudná, miről van szó.

Antal vállat von, a telefonba. Halló! Vegyenek. De ne sokat. Leteszi a kagylót, Norrisonra néz.

Norrison. Bravó! Én pont ugyanezt mondtam volna. Szóval, e pillanatban, most… keresi zsebében az óráját… hol az órám? Antal felmutatja. Hány óra van nálam?

Antal. Négy óra nyolc perc.

Norrison. Köszönöm. Szóval e pillanatban talán már mindent tud az ön apósa és anyósa. Na, kérem. Van valami kívánsága?

Antal. Őszintén megvallva, attól félek: nem tudok majd társalogni velük. Meg mit beszélgessek azon a fényes vacsorán?

Norrison. Maga csak mindig beszéljen autóról. Ott nem blamírozhatja magát. Azonkívül pedig nagyon egyszerű egy mai vezető egyéniség társalgása. Csináljon talán pár jegyzetet. Antal jegyez. Ha a Népszövetségről van szó, azt mondja: «Jobb mint semmi!» Amerika? «Nagy lehetőségek.» Oroszország? «Várjuk meg a végét!» Einstein? «Épp most olvasom.» Woronoff: «Fiatal vagyok, nincs rá szükségem.» Modern zene: «Nevetséges.» Bármilyen jazzband játszik, ön ezt mondja: «Pfuj, de rossz!» Freudizmus: «Komplexek.» Modern szerelem: «Főszabály: sóhajtva, gyorsan kell tudni felejteni.» Gazdasági viszonyok? «Rosszabbak, mint tavaly.» Ezt a legutóbbit még ötven évig mondhatja. Slussz. Ezt tanulgassa egy kicsit. Ez manapság éppen elég szellemi tőke egy előkelő konzervatív férfiúnak.

Antal. Köszönöm. Jegyezget.

Kuno belép. Négy óra tíz perc. El.

Norrison. Köszönöm. Nos? Most pedig csináljon valamit.

Antal. Mit csináljak?

Norrison. Csengessen. Egy elnök csenget.

Antal csenget.

Lind kisasszony belép, blokkal kezében.

Antal. Kérem Lind kisasszony, mielőtt a fotográfiákat elküldik a lapoknak, okvetlenül látni akarom őket.

Lind. Igenis, elnök úr. Feljegyzi.

Norrison. Bravó! Óvatos ember. Kitűnő.

Antal kissé bizonytalanul, közben Norrisonra nézegetve. Tovább. Ezt a két levelet azonnal küldönccel kézbesíttetni, az egyiket a Golfklubnak, a másikat az Autoklubnak. Tovább. Ön majd megkéri Norrison urat, hogy diktálja le önnek szombati vendégeim névsorát. Ön kinyomatja és szétküldi a meghívókat.

Norrison. Bravó!

Antal. Tovább. A Chambertin-borra mutat. Ezt az üveget vigye ki, írja le a pontos címét és ezentúl ilyen bor állandóan legyen itt huszonöt üveggel. Schluss. Köszönöm. A kék ruha jól áll önnek. Olaj. Mehet.

Lind kimegy, kiviszi a borosüveget és a leveleket.

Norrison. Kitűnő. El vagyok ragadtatva. Második sebesség. Csak bátran kapcsolni tovább.

Titkár belép és mondani akar valamit, de a berohanó Lydia félretolja. Titkár kimegy.

Lydia Norrison felé rohan. Norrison úr, boldog vagyok.

Norrison szívén a kezével. Nos? Nos? A szülei? A szülei?

Lydia lihegve a sietségtől. Ők megjöttek. Ők boldogok. Ők most fürdenek a kádban… Norrison úr, én mindent elmondtam, amit ön parancsolt. Anyám boldog. Ők nem maradnak itt, ők egy óra mulva utaznak vissza, csak Antalt akarják megölelni és megcsókolni. Önt üdvözlik, ön csak menjen nyugodtan a családjához. Antalhoz. Gyere te Antal… gyere te elegáns elnök és főkonzul… gyere galambom, öleld és csókold meg az én boldog szüleimet!

Norrison csenget, a belépő szolgához. Az elnök úr őméltósága kabátját és kalapját! Szolga a fürdőszobába rohan és azonnal hozza a tárgyakat, melyeket rásegít Antalra. Antal sárga kesztyűt húz.

Lydia ezalatt. Anyám boldog! Azt mondta: áldás Norrisonra. Azt mondta, neki mindig ideálja volt egy zseniális fiatalember, aki gyors karriert csinált!

Norrison. Na, gyorsnak elég gyors volt. Gonddal köti meg Antal nyakán a shawlt.

Lydia. Ilyen gyorsan még nálunk Amerikában sem csinálják. Ott ez legalább egy egész napig tart!

Norrison. Látja, ez az egy az, amit nem szeretek az amerikaiakban: ez a példátlan lassúságuk! Semmi tempó!

Lydia. De most aztán már igazán mondja meg, miért utazunk éppen Sankt-Moritzba?

Norrison Szolgához. A virágot! Lydiához. Hogy most eleinte ne legyen az elnök úr sokat együtt az ön szüleivel. Majd aztán, ha maga jól beletanította mindenbe. Átveszi a virágot.

Lydia. De ha odajönnek velünk?

Norrison. Nem mennek. A maga mamája a szíve miatt nem mehet hatszáz méternél magasabbra. Sankt-Moritz pedig ezernyolcszáz méter. Most már érti? Átadja Antalnak a virágot. Maga pedig fogja a virágot, amelyet hőn szeretett anyósának visz.

Lydia. Orchidea… anyám kedvenc virága!

Norrison. Illatos olaj.

Lydia kezet ad Norrisonnak. Norrison, tündérkirály, mit mondjak magának? Antalt nézi boldogan. Én ezt az egészet még mindig nem hiszem.

Norrison. Én sem. De az emberek hinni fogják. – No, minden jót, kedves Antal. Minden jókívánságom kíséri az új életbe. Csak még pár kérdésem volna gyorsan.

Antal. Tessék.

Norrison mint a tanító, aki leckét hallgat ki. Mi a véleménye a Népszövetségről?

Antal. Jobb, mint semmi.

Norrison. Amerika?

Antal. Nagy lehetőségek.

Norrison. Spanyolország?

Antal. Pardon, azt nem tanultuk!

Norrison. Igaz. Tovább. Oroszország?

Antal. Várjuk meg a végét.

Norrison. Einstein?

Antal. Fiatal vagyok, nincs rá szükségem.

Norrison. Nem jó. Az Woronoff.

Antal. Pardon. Einstein: épp most kezdtem olvasni.

Norrison. Úgy van. És Woronoff?

Antal. Fiatal vagyok, nincs rá szükségem.

Norrison. Modern zene.

Antal. Nevetséges.

Norrison. Jazzband?

Antal. Pfuj, de rossz.

Norrison. Freudizmus?

Antal. Komplexek.

Norrison. Modern szerelem?

Antal. Begonia. Azaz pardon: főszabály: gyorsan kell tudni felejteni.

Norrison. De még milyen gyorsan. Tovább. Gazdasági viszonyok?

Antal. Rosszabbak, mint tavaly.

Norrison Lydiához. Voilà!

Lydia. Elragadó! Hiszen ez egy kész intellektuel! Norrison úr… ön egy szép tündérkirály! Kezet nyujt neki, mereven nézi.

Norrison. Mit néz úgy? És miért szorítja olyan nagyon a kezemet?

Lydia. Norrison úr, én azt hiszem, én bele tudnék szeretni magába.

Norrison rémülten. Isten ments! Csak ezt ne! Még csak ez hiányzik! Az ajtó felé tolja. Magában. Micsoda kárpótlás Begoniáért! Menjen, menjen!

Lydia nevetve. A viszontlátásra! Ha meggondolom, hogy meg voltunk ijedve mindnyájan három órakor!

Antal. Én nem!

Lydia. Azt elhiszem, te szemtelen Antal! Gyere, gyere! A viszontlátásra, kedves Norrison úr! Kellemes utazást! Csókoltatom a feleségét, csókoltatom Mária lányát, csókoltatom Olga lányát, mulassanak jól és legyenek mind nagyon boldogok! – Olaj! Kirohan.

Antal utána indulva. És kérem Norrison, gondoskodjék a helyettesítésemről.

Norrison. Parancsára, elnök úr. Bravó! Harmadik sebesség.

Antal. Viszontlátásra! Kifelé megy.

Norrison visszahívja az ajtóból a kifelé siető Antalt. Halt! Pardon! Kérem csak egy szóra! Egy utolsó kis apróság. Ön elfelejtett valamit.

Antal. Mit?

Norrison. Megköszönni.

Antal. Mit?

Norrison. Ezt az egészet. Ami itt történt.

Antal. Ja? Pardon. Köszönöm. Kirohan.

Norrison, egy pillanatra egyedül marad, mosolyog.

Titkár belép és hozza Norrison bundáját, kalapját. Elnök úr, a vonatja tizenegy perc mulva indul.

Norrison. Titkár úr, a munka be van fejezve, mindenki mehet ebédelni. Miközben a titkár felsegíti rá bundáját. Így. Most körülbelül minden el volna intézve. Hallatlan, micsoda szörnyű mesterség ez a banküzem. Az ember szabadságra indul, mindent bepakol, elintéz, és puff, az utolsó pillanatban mindig közbejön valami ilyen jelentéktelen kicsiség, ami feltartóztatja az embert. Már majdnem lekéstem a vonatról. – Na, mit akar mondani, kedves Graef?

Titkár: Azt, hogy elnök úr igazán büszke lehet arra, hogy így rendelkezésére áll úgyszólván az egész emberiség!

Norrison. Igaza van, kedves Graef büszke lehetek rá és büszke is vagyok rá. De… kedves öreg barátom… az, amit maga az egész emberiségnek nevez, az… szégyelje magát. Halkan… Az szégyelje magát. – Isten áldja meg. Kimegy.

Függöny.

MOLNÁR FERENC
SZÍNMŰVEI:

- Az ördög. Vígjáték 3 felvonásban.

- Liliom. Egy csirkefogó élete és halála. Külvárosi legenda hét képben.

- Józsi. Bohózat 3 felvonásban.

- A doktor úr. Bohózat 3 felvonásban.

- A testőr. Vígjáték 3 felvonásban.

- A fehér felhő. Mirákulum 5 változásban.

- Farsang. Színmű 3 felvonásban.

- Úri divat. Vígjáték 3 felvonásban.

- A farkas. Vígjáték 3 felvonásban.

- Égi és földi szerelem. Dráma 5 felv.

- Színház. Három egyfelvonásos.

- A hattyú. Vígjáték 3 felvonásban.

- A vörös malom. Színjáték két részben, 26 képben.

- Az üvegcipő. Vígjáték 3 felvonásban.

- Riviera. Vígjáték 2 felvonásban.

- Játék a kastélyban. Anekdota 3 felvonásban.

- Olympia. Vígjáték 3 felvonásban.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK EGY, KETTŐ, HÁROM ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- EGY, KETTŐ, HÁROM
- SZEMÉLYEK
- MOLNÁR FERENC SZÍNMŰVEI:
- THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE