A jó tündér
Date: 2026-01-23T00:00:00+00:00
Keywords: Comedy plays; Hungarian drama -- 20th century

The Project Gutenberg eBook of A jó tündér

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: A jó tündér

Vígjáték három felvonásban, utójátékkal

Author: Ferenc Molnár

Release date: January 23, 2026 [eBook #77758]

Language: Hungarian

Original publication: Budapest: Franklin-Társulat, 1930

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/77758

Credits: Albert László from page images generously made available by the Hungarian Electronic Library

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK A JÓ TÜNDÉR ***

A JÓ TÜNDÉR

VÍGJÁTÉK HÁROM FELVONÁSBAN, UTÓJÁTÉKKAL

ÍRTA

MOLNÁR FERENC

BUDAPEST

FRANKLIN-TÁRSULAT
magyar irod. intézet és könyvnyomda

KIADÁSA

Előadási és minden egyéb jog fenntartva.

*

Copyright Budapest 1930 by Ferenc Molnár.

Franklin-Társulat nyomdája.

A JÓ TÜNDÉR

SZEMÉLYEK

Lu | Gaál Franciska
Dr. Spórum | Hegedűs Gyula
Konrád | Góth Sándor
Államtitkár | Hajmássy Miklós
Karolin | Gombaszögi Ella
Főpincér | Rajnai Gábor
Titkár | Somló István.

(Öt néma személy: egy kis pincér, egy írnok, egy kárpitos, két munkás.)

Először adták a budapesti Vígszínházban 1930. október 11-én.

ELSŐ FELVONÁS.

Szeparé egy előkelő hotelben. Este. Három személyre van terítve. Pezsgő behűtve. A falnál asztalkán likőrök és gyümölcs. A háttérfalon, jobbról, ajtó.

Főpincér és kis pincér némán foglalatoskodik.

Egyszerre berohan Konrád. Átadja kabátját, kalapját. Szmokingban van. Kis pincér kiviszi a holmit.

Konrád a főpincérhez. Kérem, gyorsan, gyorsan! Azonnal menjen ki a mellékbejárathoz. Ott áll egy autó. Az autó le van függönyözve. Az autóban vár egy hölgy. A hölgyet feltűnés nélkül, diszkréten azonnal vezesse ide be. Egy szót se szóljon hozzá. Ne is köszönjön neki. És aztán azonnal kezdhetik a vacsorát szervírozni!

Főpincér szolgálatkészen hallgatja ezt végig és kirohan. Pár izgatott pillanat szünet. Lu belép izgatottan, estélyi ruhában. Konrád lesegíti köpenyét.

Lu elragadóan graciőz, kedves, kissé gyerekes, nagyon groteszk. Túlságosan finoman viselkedik, finom hangon beszél.

Konrád erőszakoltan «finom», tulajdonképpen neveletlen, parvenü, mohó, komikus.

Lu mosolyogva a szívére szorítja a kezét. Ah, hogy dobog a szívem!

Konrád. De az Istenért, nagyságos asszonyom! Miért ez a félelem? Ez a túlzott óvatosság? Bujkálni! Külön-külön bejönni, nem együtt…

Lu. Nekem vigyáznom kell!… A férjem, jaj, a férjem!… Ha meglát valaki végem van!

Konrád. De hát, ahol az autóval megálltunk, az külön bejárata a hotelnek, a mellékutcából, direkt külön folyosóval a külön szobákhoz!

Lu. Nem ismeri a férjemet! Félelmes ember!… Ha itt egyedül lát meg valaki, mindig mondhatom, hogy egy barátnőmhöz jöttem, aki itt lakik a hotelben. De ha egy férfival látnak!… Kettesben! Isten ments!

Pincérek bejönnek, némán szervíroznak kaviárt és osztrigát. Ezalatt hallgatás. Pincérek kimennek. Rögtön tovább folyik az izgatott dialóg.

Lu. Kérem, hol a barátja? Azt mondta, a barátja is itt lesz… Azt mondta: hárman leszünk! Kikötöttem! Direkt kikötöttem, hogy legalább hárman legyünk! Becsapott?

Konrád. Dehogy csaptam be! Nyugodjék meg, az Istenért! Hisz látja, itt a harmadik teríték. Kicsit későn szóltam az államtitkárnak. Már akkor elígérkezett egy politikai vacsorára. De itt van a vacsora ebben a hotelben. Az első emeleten. Egy bankett. És őméltósága megígérte, hogy megosztja az estét. Okvetlenül lejön később hozzánk, ide. Fantasztikus ez az óvatosság! Fél tőlem?

Lu. Én… nem akarok kettesben… szeparéban édelegni… Nem vagyok kokott!…

Konrád. De hát ez az idegekre megy, ez az izgalom… minden alkalommal!

Lu. Na, na! «Minden alkalommal». Harmadszor vagyunk együtt. Az első, az nem számít, amikor a tánc-teán megismerkedtünk. Mikor váratlanul hozzámlépett két úr: ön és barátja, ez az államtitkár… és bemutatkoztak… és kacéran amikor ön mindjárt észrevehette a tekintetemen, hogy… dacára az államtitkár feltűnő férfiszépségének, én önt választottam…

Konrád felbuzdulva. Oh, édes kis Lu…

Lu. Megbeszélt találkozás csak kettő volt eddig. Számítsa össze. Ez a harmadik.

Konrád. Szép kis randevu! Mondhatom. Az egyik délután háromkor egy túlzsúfolt cukrászdában, a másik délután ötkor, egy tánc-teán, megint, mindig ezer emberrel együtt.

Lu. Ezt az izgalmat még el lehet bírni, kedvesem. Mit akar? Mindössze egy hete ismer.

Konrád. Ismerem? Ez túlzás. Csak annyit tudok, hogy úrihölgy, egy ügyvéd felesége. Ennyit mondott. Egyebet semmit. Titkolózik. Én mindent elmondtam magamról. Maga még a nevét se árulta el.

Lu. A nevem: Lu.

Konrád. Ez kevés.

Lu. Lu: vagyis Lujza.

Konrád. Ez már valamivel több, de még mindig nem elég.

Lu. Nem szebb így?

Konrád. Nem.

Lu. Olyan romantikus…

Konrád. Miért kínoz evvel a romantikával? Miért titokzatoskodik? Ez már rég nem divat. Más korban élünk. Ennek a kornak jelszava: a haladás. És semmi… hogy úgy mondjam… haladás nincs köztünk.

Lu. De uram! Mért ez a brutálisan kifejezett türelmetlenség!

Konrád. Mi célja van velem? Hisz látja, hogy megbolondulok magáért! Nem ismerek magamra!… Éjjel, nappal csak egy gondolatom van: maga. Megzavar a munkámban, az üzleti dolgaimban! Fel vagyok dúlva! Szerelmes vagyok, mint egy tizennyolc éves fiú! Miért jön velem, miért ül most is itt, ha nem szeret?

Lu. Türelem, türelem!

Konrád. Mindig ezt mondja. Meddig még?

Lu. Ki akarom ismerni. Én nem vagyok ilyen-olyan. Hányszor mondjam még? Asszony vagyok. Nekem skrupulusaim vannak. Nálam ez ritka és nagy eset. Nem holmi rövid, cinikus kaland.

Konrád. Oh drága, drága! Mozdulat.

Lu. Türtőztesse magát, elnököm. Legyen kedves, és társalogjunk nyugodtan. Meddig marad még Európában?

Konrád. Sokáig. Lehet, hogy egy évig is. Amíg a fiókjainkat Középeurópában végig mind meg nem szerveztem. Három országban. Ez sokáig tart.

Lu. Akkor végleg visszamegy New-Yorkba. Sóhajtva. A feleségéhez!…

Konrád. Igen. Mért néz rám ilyen szemrehányóan? Magának meg férje van!

Lu. Ah, kedvesem! Milyen szörnyű az élet. Miért találja meg az ember ilyen későn az igazit?

Konrád. Ah, Lu! Megőrjít ezekkel a szívhangokkal!

Lu. Csak ne őrüljön meg, elnököm. Az sohse jó. Jaj, de mohó ember!

Konrád. Nézze… én belátom, hogy nem lehet valakit rögtön szeretni, átmenet nélkül. De azért vagyok ideges, mert érzem, hogy ön most van közvetlenül a döntés előtt. Az én boldogságom napok, talán csak órák kérdése. Nem tévedek, úgy-e? Ah! Mondja, hogy nem tévedek!

Lu. Nem hinném, hogy tévedne.

Konrád. Ah! Lássa! Hát… akkor… mikor? Mikor? Úgy szenvedek, mint egy… mint egy…

Lu. Türelem. Nálunk polgári asszonyoknál lassabb a tempó. Önök gazdag emberek meg vannak hozzá szokva, hogy… egy kokottot azonnal megkaphatnak. El van kényeztetve, elnököm!

Konrád. Ah! Ne beszéljen így! Mikor tudja, hogy a szerelmem épp a becsülésen alapszik! Azért szeretem, mert asszony, mert ez a szerelem veszéllyel jár mindkettőnkre, mert ön áldozatot hoz!…

Lu. No és… mert ön is nős ember. Ha egy kicsit tárgyilagosan gondolkozunk, önnek itt üzletileg és családilag is nagyon ártana egy nyilvános viszony!

Konrád. Milyen okos! Milyen okos!

Lu. Mi hallgatunk. Mi elbújunk. Íme, egy úriasszonynak megvannak a maga nagy előnyei. Ezért érdemes egy kis türelemmel lenni.

Konrád. Igen, igen. Igaz. Oly okosan beszél. Élvezet hallgatni. Belátom. És kérem, bocsássa meg ezt az ízléstelen sürgetést. Hozzájárul ehhez, hogy már igen régóta közelében sem voltam női lénynek… A hajón senki… egyéb utazásokon senki, senki, és most egyszerre az ön izgató közelsége, illata, tekintete… már egy hét óta!

Lu. Ön vad, uram! Jaj de vad! De ez rokonszenves. Bár amiket itt mond, ezek kizárólag… mondjuk: fizikai nyilatkozatok.

Konrád. És az is nyugtalanná tesz, hogy nem fogad el tőlem semmit. Oly jól esnék nekem, ha néha szabad volna egy-egy csekélységet…

Lu. De uram!

Konrád. Pedig tegnap is… az a szép rubint nyaklánc a kirakatban…

Lu. Elnök úr, ön megbánt engem ezekkel a célzásokkal.

Konrád. Még jó, hogy egypár szál virágot elfogad!

Lu. Azt igen. És még azt is csak az olcsóbb fajtából. De többet nem, uram. Ne legyen még csak látszólagos összefüggés sem az én esetleges meghódolásom és az ön anyagi ereje közt!

Konrád. Mily korrekt beszéd és mily… mily…

Lu. És mily előnyös önre nézve. Úgy-e?

Konrád. De asszonyom!

Lu. Nem, nem. Legyünk csak ismét tárgyilagosak: mi nem kerülünk sokba, ez is egyik előnyünk nekünk, tisztességes úriasszonyoknak. Bár tudom, ön gavallér, uram. Nem lord ön?

Konrád. Nem. Amerikai vagyok. Trust elnöke vagyok.

Lu. Ah! Az több, mint lord.

Konrád. Nálunk igen.

Lu. Hát még nálunk!

Konrád. Üzletember vagyok. Büszkén mondom, asszonyom: üzletember vagyok!

Lu. Oh, én különösen szeretem az üzletembereket, mert én nekik mindig szerencsét hozok!

Konrád. Még ez is? Angyal! Angyal!

Mozdul feléje, de hirtelen abbahagyja.

Pincérek bejönnek és hideg csirkét, salátát szervíroznak.

Konrád. Parancsoljon. Hideg csirke, francia saláta. Ami pedig a szerencsét illeti, nagyságos asszonyom, akár mindjárt ki is próbálhatjuk, mert ebben a pillanatban, ahogy itt ülünk, fontos üzleti ügyem dől el. Később majd fel kell valakit hívnom telefonon, hogy az eredményt megtudjam.

Lu. Na, most már magam is kíváncsi vagyok, hozok-e szerencsét, vagy nem!

Konrád a pincérhez. Kérem, hozza be a telefonkönyvet.

A két pincér kimegy.

Lu ijedten. Szent Isten!

Konrád. Mi az?

Lu. Ez a pincér ismer engem! Borzasztó! Most veszem csak észre. Voltunk itt néhányszor vacsorázni az urammal. Ez a szemtelen direkt mosolyog rám. Mily meggondolatlanság volt idejönni! Mit fog ez gondolni?

Konrád. Ezzel törődik?

Lu. Na hallja! Hogy’ megmondtam, hogy nem akarok így… kettesben, szeparéban… mint egy kokott! Idegesen. Hol marad a barátja? Aztán, ha megint egyszer idejövünk vacsorázni az urammal, ez a szemtelen a szemembe fog vigyorogni!

Konrád. Azt nem teszi semmi pincér.

Lu. Istenem! Most olyan ideges vagyok! Jaj, de ideges vagyok! Iszik egy kortyot.

Konrád. Kérem. Biztos, hogy pár percen belül itt van a barátom, az államtitkár. És ha hárman vagyunk, az már egy kis társaság. Nyugodjék meg. Ha rövid időn belül nem jön, érte megyek, fel a díszterembe, elhozom a bankettről erőszakkal!

Lu. Kérek egy cigarettát.

Konrád. Tessék. Kiteszi dobozát és ott is hagyja az asztalon. Rendkívül finom, nekem csinálják Egyiptomban.

Lu. Direkt önnek?

Konrád. Direkt nekem.

Lu. Mily előkelő luxus! rágyujt. Barátja, az államtitkár, igen szép férfi. És gentlemannak látszik, uram.

Konrád. Az is. Abszolút gentleman, asszonyom.

Lu. Oly bizalomgerjesztő. Külseje feltűnően kellemes. Modora rokonszenves. De soká nem várhatok rá. Az uramnak azt hazudtam, hogy színházba mentem egy barátnőmmel. Barátnőm megbízható. Elment egyedül a színházba és aztán telefonon elmondja nekem a darab tartalmát, hogy referálhassak az uramnak. Ah, lássa! Egy szabad nőnek nincs szüksége ilyen komplikált hazugságokra. De mi úriasszonyok rabszolgák vagyunk! – De uram, az idő múlik és az ön barátja nem jön. Ez így nem mehet tovább. Én nem turbékolok így pincérek előtt. Ezt sohse tettem. Menjen érte és hozza ide be. Idegesen, türelmetlenül. Azonnal menjen érte!

Főpincér belép a telefonkönyvvel. Ki akar rögtön menni, de Konrád utána szól.

Konrád. Várjon, kérem. Előveszi a telefonkönyvet. Egy számot kell felhívnia.

Lu ideges. Most ne üzletet, kérem! Ha én kérem valamire! Menjen érte és hozza be! Elveszi tőle a telefonkönyvet.

Konrád fölkel, nevetve. Jól van, zsarnok! Diktátor! Diktatricse! Mussolina!

Lu. Ne vegye rossz néven, elnököm! Au revoir!

Konrád. Asszonyom, én becsülöm ezt a mentalitást és boldog vagyok, hogy ebbe az irányba orientálódtam. Kimegy.

Pillanat szünet.

Aztán a főpincér nyugodtan az asztalhoz lép, színültig teletölt egy poharat pezsgővel és nyugodtan, kényelmesen megissza. Aztán elkezdődik a dialóg: a pincér az ajtónál áll, rá se néz a hölgyre, Lu nem néz a pincérre, a helyén ül. Gyorsan, halkan folyik a párbeszéd.

Főpincér. Milyen szokatlanul finom hangon beszélsz te evvel az úrral.

Lu. Én nem beszélek. Én társalgok. Az istenért, el ne árulj! Úriasszonynak adtam ki magamat!

Főpincér. És miért vagy ilyen óvatos? Miért bujkálsz?

Lu. Éppen ezért. Hogy elhigyje. Azt mondtam neki, hogy egy ügyvéd felesége vagyok.

Főpincér. Miért mondtad ezt?

Lu. Hogy tiszteljen és becsüljön. Te… mi az: mentalitás?

Főpincér. Észjárás.

Lu. És mi az: orientálódni?

Főpincér. Tájékozódni.

Lu. Köszönöm.

Főpincér. A ruhád honnan van?

Lu. Kölcsönkaptam. Sír.

Főpincér. Mért sírsz?

Lu. Könyörgöm, ne árulj el!

Főpincér. Ugyan. Hova gondolsz. Szünet. Rég nem láttalak.

Lu. Most nem járok ide teázni. Sokkal tartozom neked?

Főpincér. Az nem fontos.

Lu. Úriember vagy.

Főpincér. Mindig is voltam.

Lu. Megkapod. Szünet. Még szerelmes vagy belém?

Főpincér. Változatlanul. – Ezt mióta ismered?

Lu. Egy hete.

Főpincér. Szereted?

Lu. Nem. A táncteánál ismerkedtünk meg. Ketten voltak. Evvel a szép államtitkárral, akiért most kiment. Ő fixírozott. Bemutatkozott. Nem szeretem, de mondjuk: tetszik. Vagy mondjuk: nem is tetszik. Csak éppen, nagyon előnyös. Gazdag és szerelmes. De még nem volt köztünk semmi. Csak táncoltunk.

Főpincér. Tangót is?

Lu. Igen.

Főpincér. Az már félig…

Lu. Ne gúnyolj. Én nem szeretem, de ő szeret és tisztel. Mint férjes úrinőt. Ezen alapszik a szerelme. Ezért bánik velem ilyen finoman. Nézd, most is milyen finom helyre hozott! Ha tudná, hogy egy moziban jegyszedőnő vagyok… Egy fénybogár… a kis zseblámpával a sötétben… sárga kabátban, piros szoknyában… Te! Hogy mondtad az előbb? Mi az: mentalitás?

Főpincér. Észjárás.

Lu. És mi az a másik… izé… orientálódni?

Főpincér. Tájékozódni.

Lu. Köszönöm.

Főpincér. Mért kérdezed?

Lu. Úgy szeretek tanulni!

Főpincér. Azért vigyázz, mert egyszer még betéved abba a moziba, mikor te a helyeket mutogatod a kis lámpával… és akkor megtudja, hogy nem ügyvédné vagy, hanem Szentjánosbogár!

Lu. Oh, a mozit már otthagytam. Már egy hete. Ő miatta. Ő úgy tisztel!

Főpincér. Honnan tudod, hogy tisztel?

Lu. Nem ad pénzt. Nem mer. De nem is fogadnám el. Nem adom el magamat.

Főpincér. Miből élsz?

Lu. Délutáni teából, sok süteménnyel. Meg, még van egy kicsi megtakarítva. Pár hétre elég, nagyon szerényen. És adósságom is van. Igen csinos.

Főpincér. Adósságod? Ki hitelez neked?

Lu. Mindenki. Engem szeretnek. Azért van annyi adósságom. Panzió, szabónő, suszter, fodrász, manikür. Nekem sok kell. Altatószer, Dauerwelle, soványító tabletta, fogorvos, cigaretta, otkolon, púder, rúzs, divatlap, kutyaadó! Mind hitelbe. Csak egy helyen fizetek készpénzzel naponta.

Főpincér. Hol?

Lu. A koldusoknak. Iszik. Később talán majd elfogadok tőle segítséget. De így előre nem tudok. Eddig még soha senkinek nem tudtam eladni magamat. De most minden erőmet összeszedem és megpróbálom! Oly boldogtalan vagyok!

Főpincér. Te be vagy csípve!

Lu. Egy nagyon picit. – Mit nézel úgy?

Főpincér. Nem is nézek úgy.

Lu. Sajnálatraméltó vagyok. Nem?

Főpincér. De igen.

Lu. Lemaradtam.

Főpincér. Miről?

Lu. A mai világról. Nyúlvány vagyok.

Főpincér. Micsoda?

Lu. Átnyúlok a régi világból az újba. De nem tudok beleolvadni. Nem is tudom, mi vagyok! Gondolod, hogy kokott vagyok?

Főpincér. Nem.

Lu. Én se gondolom. Dolgozó új nő vagyok? Nem. Pedig ez volna az ideálom. Nem tudok dolgozni.

Főpincér. Szomorú.

Lu. Korán kelni nagyon nehéz.

Főpincér. Bizony.

Lu. Pontosnak lenni lehetetlen.

Főpincér. Csupa bölcs mondás.

Lu. Nem vagyok munkás.

Főpincér. Nem.

Lu. Gondolod, hogy mégis kokott vagyok?

Főpincér. Mondtam már: nem.

Lu. Mert képtelen vagyok pénzért eladni magamat. Pedig ez volna az ideálom. De képtelen vagyok.

Főpincér. Hát mért ülsz itt ezzel a…

Lu. Mondtam már: most meg akarom végre próbálni. Ez nagyon gazdag. És én így már nem bírom tovább. De nehezen megy. Folyton halogatom, mint a foghúzást. Borzasztó! Magamnak nem tudok egy férfiből pénzt kivágni. Inkább éhezni, mint olyannal, akit nem szeretek. Ennyire nem fontos nekem a magam jóléte. Viszont, tudod… egy szegény beteg anyáért az utcára ki tudnék menni. De nincs. Vagy ha gyerekem volna! Akkor a bélit ki tudnám venni egy gazdag embernek. De nincs senkim. Egy könnyet töröl le. Mit magyarázzam? Nem tudok pénzért. Sírva. Nem tudok olyannal, akibe nem vagyok szerelmes!

Főpincér. Mit sírsz? Ez nagyon szép!

Lu. Ez? A mai világban? Ez egy súlyos betegség. Már voltam is miatta orvosnál.

Főpincér. És mit mondott?

Lu. Klímaváltozás. És sok vitamin. Sír.

Főpincér. Ne sírj.

Lu. Tudod, mi szeretnék lenni?

Főpincér. Mi?

Lu. Buta. Azt mondják, azok boldogok.

Főpincér. Te okosnak tartod magadat?

Lu. Nem. De butának se. Fifty-fifty. Ez a legrosszabb. De Isten szeret.

Főpincér. Az nagy dolog!

Lu. Mert jó vagyok. Nem?

Főpincér. De igen.

Lu. Annyi jót teszek, amennyit tudok. Tudod, mi vagyok?

Főpincér. Mi?

Lu. Tündér. Iszik.

Főpincér. Ne igyál annyit. Attól vagy szerénytelen.

Lu. Ne gúnyolj. Ha ez az illuzióm nem volna, már megettem volna egyszerre egy kiló aszpirint. Lásd, neked is szerencsét hoztam.

Főpincér. Mikor?

Lu. Ma. Ma itt óriási számla lesz. Ez neked jó. Nem?

Főpincér. De igen. Ez nekem jó.

Lu. Így mégis hasznos tagja vagyok a társadalomnak. Nem?

Főpincér. De igen.

Lu. Csak… kültag vagyok. Nem?

Főpincér. De igen.

Lu. Nincs senkim. Mi?

Főpincér. Ha te mondod! És ha én hiába ajánlkozom!

Lu a fotel sarkából előhúz valamit és mutatja: egy arany cigarettatárca.

Lu. Mi ez?

Főpincér. Szent Isten! Báró Hell arany cigarettatárcája! Egy hét óta keressük! Már a rendőrségen is voltam miatta! Hol volt?

Lu. Itt… Be volt csúszva a sarokba…

Főpincér. Te drága! Nem is tudod, milyen öröm ez nekem! Már engem is gyanusítottak.

Lu. Látod? Én nem is kerestem és megtaláltam.

Főpincér. Tényleg tündér vagy!

Lu. Úgy-e? Báró Hell tárcájába cigarettát rak Konrád tárcájából.

Főpincér. Mit csinálsz?

Lu. Egy kis csodát. Hogy hívják azt a bárót, aki ezt elvesztette?

Főpincér. Báró Hell.

Lu. Hát legyen báró Hellnek egy kis külön öröme is. Pár rendkívül finom egyiptomi cigaretta… kis jótétemény.

Főpincér. Jótétemény? Hiszen lopod, aranyom! Egy más embertől lopod!

Lu. Ha jót tehet az ember, ne ijedjen meg egy kis bűnténytől se.

Nevetnek. Pincér megcsókolja a haját.

Konrád belép. Ezt nem látta, de észreveszi mosolyukat.

Főpincér. Parancsol ásványvizet méltóságos asszony?

Lu. Köszönöm, pincér, nem kell.

Főpincér. Kérem, méltóságos asszony.

Konrád. Mindjárt jön az államtitkár. Parancsa teljesítve van, asszonyom.

Lu túlzott finomsággal. Hálás vagyok önnek, elnököm. Bocsánat, hogy fárasztottam. Ah, lássa, az ilyen félénkség, e túlzott óvatosság, ez viszont hátrányunk nekünk úrihölgyeknek. De hát mit tegyünk? A társadalmi nagyvilág törvényeinek és férjünk szigorának rabjai vagyunk. Nekünk férjeink mentalitása után kell orientálódnunk. Ah!

Finoman sóhajt. A pincér vigyorog.

Konrád. Megengedi most, hogy egy telefonszámot kérjek?

Lu. Épp kérni akartam. Ön lekötelez, elnököm, ha kéri. Parancsoljon méltóztatni.

Konrád a telefonkönyvet nézve, a pincérhez. Kérem, hívja fel nekem 181–92-t. Ha ez a szám nem jelentkezik, akkor 949–49-et.

Pincér följegyzi és kimegy.

Konrád. Tényleg bizalmasan mosolygott önre a pincér. De ön se nézett rá nagyon szigorúan. Elegáns ember a pincér.

Lu. Mi az, elnök? Ön féltékeny egy pincérre?

Konrád. Mindenkire, asszonyom. És erre különösen. Nem tudom, miért, de erre különösen féltékeny vagyok.

Lu. Meg tudná ölni, elnököm?

Konrád. Ha önnel rajtakapnám, feltétlenül.

Lu. De uram, hiszen ő egy más társadalmi osztály tagja!

Konrád. Mindegy. Láttunk már ilyet.

Lu. Mily vad ön! Mily barbár fantázia! Jaj de érdekes!

Konrád. Ah, Lu, megőrülök, imádom magát, imádom! Meg akarja ölelni.

Lu. Nem, nem. Elhúzódik tőle. Üljön le szépen és egyék. Alig evett valamit.

Konrád. A szerelem teszi, asszonyom.

Lu. Egy kis hideg csirkét. Milyen okos, elnököm, ez a könnyű hideg vacsora. A kalóriák és vitaminok megvannak benne és mégse hízik tőle az ember. Szereti ön a vitaminokat?

Konrád. Rajongok értük.

Lu. Én is. Látott ön már vitamint?

Konrád. Nem.

Lu. Én se.

Esznek.

Konrád. Boldog vagyok, hogy eltaláltam az ízlését.

Lu. Mi az, hogy eltalálta? Ez egy telitalálat az ízlésembe, elnököm. Ön inyenc és mi tagadás, kéjenc!

Konrád. Ah, Lu, mily ingerlő szavak! Meg akarja ölelni.

Lu. Nem, nem! Csak nyugodtan, uram. Együnk! Eszik.

Konrád. Örülök, hogy ízlik. Már féltem, hogy nem fog enni, mert azt mondta, hogy fogyókúrát tart.

Lu. Igen. De van egy fontos főszabálya minden fogyókúrának.

Konrád. És az?

Lu. Hogy holnap kezdődik. Eszik.

Konrád. Ah, Lu, ah, Lu! Megint meg akarja ölelni.

Lu. De hagyja ezt már abba! Ne legyen oly mohó! Igazán, ideje, hogy jöjjön az államtitkár.

Konrád. Figyelmeztetem, az államtitkár kissé részeg.

Lu. Nem baj!

Konrád. Igyunk mi is!

Lu. Mindig szívesen, elnököm. Isznak.

Konrád. De most… beszéljen végre magáról, édes! Kezdje már el egyszer! Hogy hívják? Hol lakik? Hogy’ él? Kik a barátai? Merre jár? Oly titokzatos, oly hallgatag! Mit csinál egész nap? Hol tölti az estéit? Jár moziba?

Lu. Volt idő, hogy mindennap mentem. Most soha nem megyek.

Konrád. Ne haragudjék, hogy így faggatom. De ön nálam nem futó kaland. Komoly és mély érzelem.

Lu. Mit szeret rajtam?

Konrád. Mindent. És elbűvöl előkelő modora, mely oly pikáns ellentétben van… hogy úgy mondjam… pezsgő egyéniségével.

Lu. Ah, ön úgy találja, hogy egyéniségem pezseg?

Konrád. Mint a champagner, asszonyom. Megbolondulok érte. Nem néhány szép nap! Oh nem! Hosszú, hosszú idő! Én úgyszólván be akarok rendezkedni önre. Tudnom kell, hogy kicsoda. Sőt nagyon szerényen és alázatosan az iránt is szeretnék érdeklődni, hogy milyen anyagi viszonyok közt él?

Lu. Közepes.

Konrád. Van autója?

Lu. Nincs.

Konrád. Ékszerei, bundái?

Lu. Nincsenek. De ne beszéljen erről. Megsért. Látszik, hogy nem lord. Én nem vagyok kokott. Mit szólna az uram, ha egy napon meglátna rajtam egy értéktárgyat!… De erre jobb nem is gondolni!

Konrád. Az ura ügyvéd.

Lu. Oh, igen.

Konrád. Én most szervezem a trösztöm középeurópai fiókjait, mint mondám. Nagyon kellene egy jó ügyvéd.

Lu. Uram, ez egy nyílt anyagi ajánlat!

Konrád. Ugyan, kérem… Nézze: én irtózom a nagyhírű, gazdag ügyvédektől. Azok nem törődnek semmivel. Nekünk egy derék, szorgalmas ügyvéd kell. Higyje el, ön tesz nekem szívességet, ha egy ilyenhez juttat.

Lu. Gondolja?

Konrád. Nagyon hálás volnék. Csupa kis munka, de rengeteg sok. Nem megyek részletekbe, mert az magának unalmas. Elég, ha azt mondom: szenzációsan nagy, de nyugodt jövedelem.

Lu. És öntől függ…

Konrád. Kizárólag. Egy megbízással, egy levéllel gazdaggá, irígyeltté tudok tenni valakit.

Lu. Úgy hangzik, mint egy mese!

Konrád. Pedig valóság. Nagyon egyszerű. És ez nem ajándék. Munka jár érte.

Lu. És nem is az ön pénze.

Konrád. Úgy van. A vállalatomé. Édeskésen. És miért jusson ez másnak? Idegennek? És ebben aztán benne van minden: autó, ékszer, bunda.

Lu. Oh, férjem biztosan el fog engem halmozni! Ő oly gavallér!

Konrád. No de most már mondja meg… ki a férje?

Lu. Ha bizalmamat megnyeri, mindent megtud!

Főpincér belép.

Főpincér. Végre megkaptam az összeköttetést. Az első szám nem jelentkezett, de 949–49 itt van. Megy a gyümölcsért a szomszédasztalhoz és Lu-t kínálja.

Konrád. Megbocsát, asszonyom, egy pillanatra.

Lu. Igazán kíváncsi vagyok az eredményre: hozok-e szerencsét? Mi ez? Ah, szőlő! Ily késő szezonban! Ön elkényeztet, elnököm!

Konrád. Ez egyetlen vágyam, asszonyom. Kimegy.

Lu utána néz, aztán nagy izgalommal, a főpincérhez. Egy nevet! Mondj egy ügyvédet! Gyorsan!

Főpincér. Miért?

Lu. A férjem nevét követeli. Mondj egy nevet!

Főpincér. Találj ki egyet!

Lu. Az nem kell! Egy igazi kell! Most boldoggá tehetünk valakit!

Főpincér. Hogyhogy?

Lu. Gazdaggá akarja tenni a férjemet!

Főpincér. De hisz neked nincs férjed!

Lu. Épp azért mondom, te buta! Mondj egy nevet! Hamar! Azt hittem, futó kaland; csak úgy vaktában, hamarjában mondtam neki, hogy úrinő vagyok, a férjem ügyvéd… és most kisül, hogy komoly szerelem… meg van vadulva… gazdaggá akarja tenni… hamar, mondj egy ügyvédet! Itt most egy embert boldoggá tehetek!

Főpincér. Micsoda bolond ötlet! Látszik, hogy ittál!

Lu. Örülök, hogy ittam! Most már, ha úgyis a szeretője leszek, – hadd legyen ettől valaki boldog, ha már én nem lehetek! Ki a te ügyvéded?

Főpincér. Az nem érdemli meg.

Lu. Én meg hála Istennek, egyetlenegyet se ismerek. Hát gyorsan… vaktában… egyet a telefonkönyvből! Maga elé húzza a telefonkönyvet. Így vaktában hirtelen felcsapjuk és azon az oldalon az első ügyvéd legyen az! Hirtelen kinyitja a telefonkönyvet.

Mind a ketten odahajolnak, nézik, suttogva… «S… S».

Lu. Megvan! Dr. Spórum Miksa, Fehérvári-út 104. Telefon: 911–19.

Főpincér. Sohse hallottam.

Lu. Én se.

Kiírják gyorsan egy cédulára.

Lu. Ezt gazdaggá teszem.

Főpincér. És ha már gazdag?

Lu. Holnap tudni fogok róla mindent. Ha gazdag, nem kap semmit. De biztos, hogy szegény. Ne félj, én csak akkor csinálok hibát, ha gondolkozom. Ha így vaktában, találomra csinálom, biztos, hogy a legjobbat találom! Fogadni mernék, hogy ez a legszegényebb ügyvéd a városban! Vagy vagyok tündér, vagy nem!

Főpincér. És ha nős?

Lu. Akkor sohse tudja meg, hogyan jutott a dologhoz. Csak jön az égből a nagy szerencse. Konrád hallgat. Ő nagy gentleman.

Főpincér. És ha…

Lu. Ne kérdezz annyit. Nálam nincs logika, csak ösztön! Elteszi a cédulát. Így ni. Istenem! Milyen szép! Milyen izgalmas! Milyen boldogító érzés! Most éjfél van, valahol alszik egy ágyban egy szegény ember és nem tudja, hogy ebben a pillanatban már boldog és gazdag! Így dolgozik egy tündér!

Főpincér. Mindenesetre kérj tőle proviziót.

Lu. Pfúj. Egy tündér és provizió!

Főpincér. Ez nagyon gyakran előfordul.

Lu. Nem. Én nem csalni akarok, hanem csodát tenni.

Főpincér. Nahát, én attól félek, hogy ebből baj lesz! Feléje mozdul.

Konrád belép, örömtől ragyogó arccal.

Főpincér hirtelen elfordulva a nőtől. Parancsol ásványvizet, méltóságos asszony?

Lu affektálva. Köszönöm, pincér, nem kell.

Főpincér. Kérem, méltóságos asszony.

Lu. Nos? Nos? Az arcáról úgy látom, hogy jó hírt hoz!

Konrád boldogan. De még milyen jó hírt, asszonyom! Megbízottaim az egész vonalon győztek! Avagy, hogy értelmesebben beszéljek: egymilliós üzletet reméltünk és másfélmilliósat kötöttünk!

Lu. Ah! Ön boldogít, elnököm!

Konrád. A tündér szerencsét hoz! Erre iszunk! Főpincér tölteni akar. Jól van, barátom, kimehet, majd én töltök. Főpincér kimegy. Érdekes, ez mindig itt marad, ha én kimegyek!

Lu. De uram!

Konrád. Gyűlölöm ezt a pincért. De hagyjuk őt most. Hol hagytuk el? Láttam az arcán, hogy végre megtudhatom, ki a férje. Nos, a nevét!

Lu. Gazdaggá teszi?

Konrád. De mennyire! És rögtön!

Lu. Esküszik?

Konrád. Esküszöm!

Lu. Ah! Itt a nagy pillanat! Megmondjam? Ne mondjam?

Konrád. Nos? Nagyon kérem!

Lu. Dr. Spórum Miksa!

Konrád. Végre! Mohón írja fel a nevet. Címe? Telefonja? Benn van a telefonkönyvben?

Lu. Lássa, ez az egy biztos.

Konrád. Meg lesz velem elégedve, kis Lu! Már holnap hallani fog rólam! Ein Mann, ein Wort! Holnap ilyenkor már alá lesz írva a megbízatási okmány!

Lu. Csak az istenért, csinálja ügyesen. Engem ne is ismerjen.

Konrád. Az csak természetes, asszonyom. Gentleman vagyok.

Lu. Ezt kissé sokszor mondja, elnököm, de nem baj. Az istenért… ne is sejthesse Miksa, hogy én voltam az, aki… Megölne!

Konrád. De asszonyom! Azt fogom mondani, hogy az amerikai követségen ajánlották.

Lu. És egy szót se arról, hogy engem ismer!

Konrád. De asszonyom! Elég a becsületszavam, hogy megnyugtassa?

Lu. Elég. Köszönöm. Oly boldog vagyok, hogy Miksát boldoggá tehetem!

Konrád. És én boldog vagyok, hogy önt boldoggá tehetem!

Lu. Ah, azért mégis csak szép egy ilyen finom párbeszéd!

Konrád. Melléje ül. Végre, végre, csakhogy kezdi jól érezni magát! Most már akár ne is jöjjön az államtitkár! Úgy-e?

Lu. Igaza van… ittam is egy kicsit… bátrabb vagyok… és maga oly jó hozzám… maga aranyos ember… Mozdulat, mindkét részről.

Főpincér kitárja az ajtót.

Főpincér. Dr. Metz államtitkár úr!

Államtitkár belép szmokingban, részegen. Meghajol.

Lu. Maga megváratott egy hölgyet, államtitkár!

Államtitkár. Ezer bocsánat! Kezet csókol.

Lu. Üljön le, egyen, igyék és társalogjon.

Államtitkár. Köszönöm. Leül tétován.

Lu. A székre, méltóságos uram, ne a szék mellé.

Államtitkár. Forró köszönet az igazán praktikus tanácsért.

Lu. Hallom, ön ittas, államtitkár!

Államtitkár. Valóban, asszonyom.

Lu. Csodálom. Egy államtitkár!

Államtitkár. Emberek vagyunk!

Lu. Egyáltalán, hol államtitkár ön?

Államtitkár. A minisztériumban.

Lu. És mit államtitkol?

Államtitkár. A személyi ügyek referense vagyok… tőlem függnek a címek, a rangok, tanácsosok, főtanácsosok!

Lu. Ez mind öntől függ?

Államtitkár. Igen. Ezek kényes dolgok, és állítólag bennem van a legtöbb tapintat az összes élő államtitkárok közt.

Lu. Hatalmas ember! És képzelem, milyen szigorú!

Államtitkár. Bizony! De ha valaki csak egy kicsit is kedves hozzám… oh, elragadó asszony… annak olyan vehemenciával állok szolgálatára, hogy… feléje nyúl.

Lu. Mily fájdalmas meglepetés, államtitkár! Ön nyulkál?

Konrád. No! No!

Államtitkár. Mi az, féltékeny vagy?

Lu. Ő borzasztóan féltékeny! És ön ne felejtse el, hogy ön egy kimondott érzéki férfiszépség! Konrádhoz. Mondja, az államtitkár urat is meg tudná ölni?

Konrád. Önnel kapcsolatban feltétlenül. Nyugodt ember vagyok, de ha egy nő ilyeneket mond, elvesztem az eszemet.

Államtitkár. Zavarok talán?

Lu. Nem, nem. Csupán társalgunk.

Államtitkár. Miről?

Lu. A férjemről volt szó.

Államtitkár. Ah, ez engem is érdekel. Kit ne érdekelne a boldog férfi, aki ilyen kincset bír! Ezt az arcocskát! Ezeket a kezeket! Ezeket a lábakat! Ezeket a mellecskéket!

Lu. Pardon! Mely ledér hang?

Konrád. Barátom, más tónust kérünk, őnagysága férjes asszony, egy előkelő ügyvéd neje.

Államtitkár. Ah!

Lu. Hát mit gondolt?

Államtitkár. Azt nem mondom meg. Nevet.

Lu. Na hallja, ha magában van a legtöbb tapintat az összes államtitkárok közt, akkor tiszteltetem a többit!

Államtitkár. És milyen ember az a boldog férj? Hogy néz ki?

Lu. Jól.

Államtitkár. Fiatal? Öreg?

Lu. Öregebb, mint a Sonny Boy és fiatalabb, mint Tutankámen.

Államtitkár. Magas? Alacsony?

Lu. Magasabb mint a küszöb, és alacsonyabb, mint egy felhőkarcoló.

Államtitkár. Szőke? Barna?

Lu. Hogyis mondjam: kellemes.

Államtitkár részegen nevet. Egy új szín! Kellemes! Haha! És mondja kérem… Dr. Kellemes már ismeri Konrád urat?

Lu. Nem.

Államtitkár. Pedig ő nem rossz ismeretség egy ügyvédnek! Van dr. Kellemesnek több ilyen jó ismeretsége? Nevet.

Lu. Kérem, elnök, védjen meg! Az államtitkár tapintatlan!

Konrád. De méltóságos uram! Méltóztassál kérlek alássan megengedni, de őnagysága olyan érzékeny, mint egy mimóza. Ne hervaszd el!

Államtitkár. Mimóza? Ez nagyon jó.

Lu. Mit akar maga evvel a mimózával? Ez az úr olyan goromba, hogy attól egy tölgyfa is elhervad.

Államtitkár. Tölgyfa? Ez még jobb.

Konrád. Igazán asszonyom… very sorry…

Államtitkár. Mondja, cicus… És minden… jó ismeretséghez… így jut dr. Kellemes?

Lu. Ez borzasztó! Hagyja ezt abba, kérem. Elnök, védjen meg!

Konrád. De méltóságos uram!

Államtitkár. dadogva Dr. Kellemes! Dr. Sonny Boy! Nevet. Dr. Cicus!

Lu nagyon mérges. És ő is részeg kissé. Nem tűröm, hogy a férjemet gúnyolja! Ez lovagiatlanság! Szégyelje magát!

Konrád rémülten. De nagyságos asszonyom! De méltóságos uram!

Félrehuzza suttogni az államtitkárt.

Főpincér bejön, tölt, közben odasúg Lu-nak.

Főpincér súgva. Mért izgatod magad?

Lu kiáltva. Ha én azt mondtam, hogy a férjem, akkor tiszteletet követelek neki!

Konrád. De nagyságos asszonyom! A pincér előtt!

Lu. Akár pincér előtt, akár pincér mögött, nekem mindegy, én megvadulok, ha a férjemet gúnyolják!

Államtitkár. Asszonyom, én… nevet… én… nem tud beszélni a nevetéstől.

Lu. Menjen haza és aludja ki magát! Pincér, hozzon nekem egy autót! Elnök, kérje a számlát! Nem maradok itt, ahol az uramat rágalmazzák!

Konrád. Ejnye, ennyire szereti az urát?

Lu. Igenis, szeretem. Szeretem és tisztelem! Talán meg akarja ölni?

Konrád. Isten ments! Épp ellenkezőleg!

Lu zokogva. Nem maradok itt! Kérje a számlát! Maga meg hozzon egy autót, pincér!

Államtitkár. Asszonyom, sajnálkozásomat fejezem ki!

Lu. Menjen a pokolba!

Konrád főpincérhez. Kérem a számlát!

Lu. És egy autót!

Főpincér kimegy.

Lu kitörve. Nem hagyom szegény férjemet! Az asztalt üti. Nem hagyom! Egy poharat vág a falhoz. Nem hagyom!

Konrád. De asszonyom, ebből botrány lesz!

Lu. Mégse hagyom szegényt! Most otthon görnyed az íróasztalánál, dolgozik… mialatt itt… miattam… sértegetik, kinevetik! Zokog.

Az urak csitítják.

Államtitkár. Nem marad más hátra, mint hogy távozásommal járuljak hozzá a helyzet tisztázásához. Ajánlom magamat. És kérem, máskor is híjjanak, ha így kedélyesen együtt vannak. Sértődötten távozik.

Lu. Nagyon jó! Még ő van megsértve!

Konrád. Na, én se leszek az idén méltóságos úr!

Lu. Szívesen arculütöttem volna ezt az urat!

Konrád. Hogyan? Ez a pici kéz erre is képes?

Lu. Ha igazán mérges vagyok? Hogyne! Akkor kicsúszik a kezem!

Konrád. Magától még az is édes lehet!

Lu. Jobb, ha nem kívánja, elnököm!

Főpincér belép.

Főpincér. Itt a számla, méltóságos uram. Lu-hoz. Az autóért elküldtem, méltóságos asszonyom.

Konrád a számlát nézve. Pincér, ebben a számlában szörnyűségek vannak.

Pincér. Szörnyűségek, méltóságos uram? Hogy lehet az?

Konrád. Nem szoktam szólni, de ami sok, az sok. Kaviár százhúsz?

Lu. Elnök, ez nem szokás.

Konrád. Kérem. Mérgesen fizet egy nagy bankóval.

Főpincér kimegy a pénzzel.

Lu. És most maga menjen el előbb. Úgy menjünk, ahogy jöttünk.

Konrád. De mi értelme…

Lu. Ne tegyen idegessé! Engedelmeskedjék, ha valamit parancsolok! Nekem nagyon kell vigyáznom! Még mindig nem érti?

Konrád. De értem, asszonyom. Csak úgy gondoltam, hogy diszkréten, óvatosan, egy taxin hazakísérhetném…

Lu. Isten ments! Maga úgyis itt lakik a hotelben, csak menjen haza. Majd én egyedül! Szegény Miksa nagyon féltékeny! Miksa neve említésére megint sírva fakad.

Konrád. És mikor látom, édes?

Lu. Holnap.

Konrád. Mikor.

Lu. Este tízkor. Úgy, mint ma. Jöjjön értem a cukrászdába. De csak a soffőrt küldje be.

Konrád. Köszönöm! Köszönöm! Remélhetek akkor? Hadd örüljek előre!

Lu. Maga egy drága ember. Mindenesetre elvárom, hogy villámgyorsan teljesíti első ígéretét.

Konrád. Én? Akár most elrohanok a férjéhez, és felköltöm álmából.

Lu. Isten ments! De minél gyorsabban intézkedik, annál megbizhatóbb benyomást tesz! – Most menjen aludni!

Konrád. Csak egy biztató szót! Remélhetek holnap? Ah, válaszoljon, válaszoljon!

Lu. Ah, te! A keblére borul.

Hosszú, szenvedélyes csók.

Konrád. Ah, az első csók. Megőrülök, én megőrülök!

Lu. Te ne őrülj meg, hanem cselekedjél. Mégpedig gyorsan és okosan.

Főpincér belép.

Főpincér. Itt az autó, méltóságos asszony. Tányért nyujt aprópénzzel Konrádnak. Ez visszajár, méltóságos uram!

Konrád. Még vissza is kapok? Csudálom! Nyúl utána.

Lu Konrádhoz. Hagyja csak elnök. Főpincérhez. Az mind a magáé.

Főpincér. Köszönöm.

Lu. És most távozzék, elnököm. Pá!

Konrád kezet csókol. És engedje meg, hogy én kérjek bocsánatot, amért az államtitkár…

Lu. Jó, jó, elnököm! A viszontlátásra!

Konrád elmegy. Lu egyedül marad a főpincérrel. Öltözik.

Lu. Látod, mit tettem egy ártatlan emberrel?

Főpincér. Melyikkel?

Lu. Miksával. Nevetség és gúny tárgyává tettem! Most már tartozom is neki elégtétellel. Nekem van felelősségérzetem! És ez az államtitkár úr elégtétellel tartozik neki!

Főpincér. Ordináré ember.

Lu. Nagyon ordináré… Elmosolyodik… de engem boldoggá tett.

Főpincér. Hiszen sírtál!

Lu. A boldogságtól. Oly jó volt valakit védeni, valakihez tartozni! Oly jól sírtam! Oly hálás vagyok neki, hogy bántotta szegény jó Miksát!

Főpincér. Ha Miksa ezt tudná, talán megverne téged!

Lu. Még akkor is! Nekem kell ez a Miksa! Te… nekem annyi szívem van, és nincs hozzá senkim! Oly egyedül vagyok!

Főpincér. Ajánlkozhatom?

Lu. Már megint? Ugyan eredj. Most?

Főpincér. Randevút adtál neki holnapra…

Lu. Igen.

Főpincér. Döntőt?

Lu. Mondjuk: elődöntőt. Az ember sohse tudhatja. Azt hiszem, most végre sikerülni fog! És, ne felejtsd el, most már talán könnyebben fog menni, mert van kiért. Mért nézel úgy?

Főpincér. Nem is nézek úgy.

Lu. Fáj?

Főpincér. Mit tagadjam?

Lu. Ugyan! Te jóbarát vagy!

Főpincér. Jobb, mint gondolod.

Lu. Én a legjobbat gondolom.

Főpincér. Én szeretnélek téged elvenni feleségül.

Lu. Most? Te csacsi. Épp most?

Főpincér. Kínálnak nekem a külvárosban egy jó kis vendéglőt. Rendes, tiszta, nyugodt életed lehetne. Kis ház, kert, gyerekek.

Lu. Hány gyerek?

Főpincér. Minden évben egy.

Lu. Ah, ez az én álmom! Sóhajt. De most nem aktuális! Ne állj útjába a szerencsémnek!

Főpincér kezet csókol neki.

Lu. Mért csókolsz kezet?

Főpincér. Megköszönöm, hogy engem is gazdaggá tettél. A számlát mutatja. És hogy az aranytárcát megtaláltad.

Lu. Nagyon szívesen.

Főpincér halkan. Hazakísérhetlek?

Lu. Nem. Hova gondolsz?

Főpincér lehorgasztja a fejét.

Lu. Azért ne ess kétségbe. Várj. Türelem. Sorrakerülsz te is. Ne félj, nem hagylak szenvedni. Én senkit se hagyok szenvedni. Add ide a köpenyemet. És mialatt a főpincér rásegíti a köpenyt és ő kifelé indul. Az államtitkár ki fogja nevezni Miksát tanácsosnak! Majd adok én neki! Ah! Miksa most mélyen alszik valahol, messze, ebben a nagy városban, az éjszakában, és nem tudja, hogy holnap gazdag lesz és előkelő… Oh, hogy’ izgatja ez a fantáziámat! Egész éjjel nem fogok tudni aludni! És most csókold meg még egyszer a kezemet.

Főpincér. Megint?

Lu. Tudja Isten… ma erre vagyok beállítva!

Főpincér kezet csókol.

Lu. Így! Az ajtóhoz suhan, visszamosolyog a főpincérre. És most… az ajtó csöndesen, lassan, magától kinyílik.… adieu! Kisuhan. Az ajtó csöndesen, lassan, magától becsukódik.

FÜGGÖNY.

MÁSODIK FELVONÁS.

Dr. Spórum irodája. Másnap. Egyszerű, de rendes iroda. Dr. Spórum háttal a közönségnek kis asztalkánál ül és éppen befejezi ebédjét. Fatálcáról evett disznósajtot. Sört ivott. Karolin kisasszony szolgált fel, most mellette áll és nézi, ahogy eszik. Dr. Spórum 48 éves, roppant ápolt külsejű, nagyképű ember, óriási nagy, szépen ápolt szakállal. Karolin a titkárnője, egyszemélyben irodavezetőnője is, csinos, erélyes, pápaszemes, ügyes és hűséges nő.

Dr. Spórum. Még csak nem is nézek magára, Karolin kisasszony és mégis tudom, mit gondol.

Karolin. Ugyan, mit gondolok, ügyvéd úr?

Dr. Spórum. Azt gondolja, amit minden délben gondol: hogy szégyelheti magát egy dr. juris utriusque, köz- és váltóügyvéd, aki negyvennyolc éves korában csak ennyire vitte, hogy disznósajtot ebédel egy krigli sörrel.

Karolin. A pénz nem boldogít, ügyvéd úr.

Dr. Spórum. Az igaz. Engem még sohse boldogított. Mert nem akart. De azt hiszem, ha valakit akar boldogítani, akkor tud boldogítani.

Csöngetnek. Dr. Spórum feláll és íróasztalához megy.

Dr. Spórum. Csöngettek. Biztosan megint valami számla. Csak ez az elseje ne volna. Nézze meg, ki az! Rágyujt.

Karolin. Nem kliens, az biztos. Kimegy, visszajön egy cédulával. Telefonszámla. «Dr. Spórum ügyvéd felhívatik, stb.» Ha nem fizetünk huszonhárom ötvenet, kikapcsolják a telefont.

Dr. Spórum. Nem fizetünk. Huszonhárom ötvenet? Ezek meg vannak őrülve! Hol vegyek én huszonhármat? Még huszonhárom fillért se tudok fizetni. Bánom is én, kapcsolják ki. Dobja ki!

Karolin. Már kidobtam.

Karolin. Szeretettel szól. Ön ideges.

Dr. Spórum. Ne maceráljon, kérem.

Karolin. Nem macerálom, én konstatálom.

Dr. Spórum. Hát ne konstatáljon, kérem. «Ön ideges» – ez egy orvosi diagnózis. Ön pedig nem orvos. Ön jogász.

Karolin. Kérem.

Dr. Spórum. Nahát. – Ideges vagyok, igen. Borzasztó ez az elseje. Minden számla ma jön. Egyiknek se fizetek, de azért borzasztó. Ne nézzen olyan jelentősen: tudom, még önnek se fizettem. Legyen nyugodt, ön az egyetlen, aki megkapja a pénzét.

Karolin. Nagyon meg vagyok tisztelve.

Dr. Spórum. Ne gúnyoljon, Karolin kisasszony. Nekem nagyon rosszul megy. Ön igen rossz helyen irodavezető. Nincs ebben a városban még egy ügyvéd, akinek ilyen rosszul megy. Nem tudok aludni a gondoktól. Egész éjjel a bibliát olvasom. Csak abban van még egy kis vigasz. Én nem kellek a jogkereső publikumnak, mert erkölcsi alapon állok.

Karolin. Kiviszi az edényt és rögtön visszajön.

Dr. Spórum. Mi volt az előbb az a telefon? Ki keresett? Mutassa a cédulát. Olvassa. «S. Konrád, az United Technical Trust elnöke.» Mit akar ez tőlem?

Karolin. A titkárja telefonált, kérdezte, hogy ez az úr mikor jöhet ide. Üzleti ügyben. Azt mondtam, bármikor.

Dr. Spórum. Igen, gyermekem. Erkölcsi alapon állok, azért éhezem. Piszkos ügyeket nem vállalok. Barátaim nincsenek. A politikát útálom. Itt állok a tudományommal és a tisztességemmel úgyszólván ötvenéves koromban és szaklapokba írott jogi cikkekből tengődöm. Praxis semmi. Hogy fog ez végződni? Egy biztos: nem úgy, hogy lelépek a szigorú etikai alapról. Azt nem, Karolin kisasszony.

Karolin. Ön úgy ordít velem, mintha én azt kívánnám, hogy lépjen le az etikai alapról. Ellenkezőleg. Én azért rajongok önért, mert ilyen.

Dr. Spórum. Bár inkább gyűlölne a vagyonomért! Piszkál az íróasztalán. Szép kis pörök, mondhatom. Veréb kontra Hegymegi. Jövedelmez legjobb esetben egy pár cipőre valót. Sátori kontra Grünbaum. Jövedelmez a lehető legjobb esetben egy nadrágra valót. És legnagyobb pöröm: Róth kontra Irinyi! Két egész éjjel dolgoztam rajta!… Fogadni merek, hogy a negyedévi házbéremet se hozza be. Félredobja. És milyen rendetlen ez az íróasztal! És ott az a rendetlenség!

Karolin. Ön dobál össze mindent. Itt csak egy tiszta, rendes és ápolt, az ön szakálla.

Dr. Spórum. Ön megint intrikál a szakállam ellen. Ez a szakáll az én vagyonom. Ez ad nekem tekintélyt, főleg a jogi szaklapoknál.

Karolin. Ha volna felesége, az levágatná.

Dr. Spórum. Még csak az kéne, család! Milyen jó, hogy nincs családom: így legalább egyedül koplalok. Nem szenved más is az én pechem, becsületességem és élhetetlenségem miatt. Nézi a cédulát. «President Konrád, New-Yorkból.» Biztos, valami rossz viccet csinált valaki a telefonon.

Karolin. Nem, kérem. Én is azt hittem először, és felhívtam a hotelt és azt a titkárt. Egy nagyobb megbízatásról van szó. Meg is állapodtam vele, hogy most jöjjön az az úr.

Dr. Spórum. Most?

Karolin. Egy órán belül jön, azt mondta.

Dr. Spórum. Újra meg újra elolvassa a cédulát, csudálkozik. Ilyen nagy férfiú az én szegény irodámban. És «egy nagyobb megbízatás!» Ki van zárva! A természetben nincsenek ugrások.

Csöngetnek.

Dr. Spórum. Bemegyek a másik szobába, fogadja előbb maga, ha ő az! El. Karolin kimegy, visszajön Lu-val.

Lu belép. Jónapot. Nézi Karolint. Ilyen szeretnék lenni, mint maga. Pont ilyen. Sóhajt. De nem tudok.

Karolin. Pardon… kérem…

Lu. Nem vagyok bolond, ne féljen. Ez csak egy sóhajtás volt, szöveggel. Dr. Spórum ügyvéd urat keresem.

Karolin. Milyen ügyben?

Lu. Privát. – Ön a segédnője?

Karolin. Igen. Kit jelentsek?

Lu. Doktor… nem mondja tovább. Gyorsan, kérem, csak egy szót: Spórum nős?

Karolin. Nem.

Lu fellélekzik. Hála Istennek.

Karolin. Mért? Csak nem akarja elcsábítani az öreg urat?

Lu. Öreg?

Karolin. Igen.

Lu. Csak nem nagyon?

Karolin. Na. Azért közelebb van az ötvenhez, mint a negyvenhez. Kimegy.

Lu egyedül marad, szétnéz. Biztos, hogy szegény!

Dr. Spórum belép. Komoly. Nagyképű. Ijesztő.

Lu rémülten. Dr. Spórum ügyvéd úr?

Dr. Spórum. Igen. Tessék helyet foglalni. Mivel szolgálhatok?

Lu leül. Jogi tanácsért jöttem.

Dr. Spórum. Azt mondta: privát ügy.

Lu. Nekem privát.

Dr. Spórum. A neve?

Lu. A nevemet később mondom meg. Előbb az ügyet.

Dr. Spórum. Tessék.

Lu. Én, kérem, egy állásnélküli Szentjánosbogár vagyok.

Dr. Spórum. Micsoda?

Lu. Moziban mutogatom a közönségnek a helyeket; kis zseblámpával csillogok a sötétben.

Dr. Spórum. Aha. Ismert rovar. Tovább, kérem.

Lu. Szabadnapomon, táncteán megismerkedtem egy nagyon gazdag nős emberrel. Megtetszettem neki. Ő útálja a kokottokat, kérem.

Dr. Spórum. Bánom is én!

Lu. De ez nagyon fontos, kérem, ez döntő fontosságú ebben az esetben. Útálja a kokottokat és a facér nőket. A nyakán is maradnak, és neki árt a nyilvános szerelem, és minden. És igaza is van. Igen helyes mentalitás. A legjobb egy férjes nő felé orientálódni.

Dr. Spórum. Gyerünk tovább, kérem. Ez eddig üres fecsegés.

Lu. Hát táncoltunk, kérem. A tangónál azt hazudtam neki, hogy férjes asszony vagyok, egy ügyvéd neje. Tangónál tudok legjobban hazudni. Ezt a kábító zene teszi –

Dr. Spórum. Tovább kérem, tovább. A lényeget! Amiért idejött!

Lu. Azért jöttem ide, mert most meg vagyok ijedve, kérem. Mi lesz, ha kiderül, hogy hazudtam neki? Mi ez? csalás, bűn? Mitevő legyek? Sírva. Jól megfizetek az ügyvédi tanácsért. Sírva, de kacéran. És minden tekintetben hálás leszek.

Dr. Spórum feláll. Hol a biblia? Keresi és megtalálja a nagy bibliát.

Lu rémülten. Mi az? A bibliában van erre tanács?

Dr. Spórum. Nem. De ebben van a szemüvegem. Kiveszi arany szemüvegét, felteszi, megnézi vele Lu-t. Ön igen csinos.

Lu. Igen kérem, tudom. Sírva. Ezért üldöznek a férfiak.

Dr. Spórum. Üldözik?

Lu. Igen.

Dr. Spórum. Miért?

Lu. Mind fel akarnak világosítani nemileg.

Dr. Spórum. És ön?

Lu. Nyomorom miatt azon a ponton vagyok, hogy tisztességtelen életre térjek.

Dr. Spórum megsimogatja. Szegény szép könnyelmű gyermekem!

Lu zokogva a keblére dől. Ah, de jó az ön erős keblén. Milyen illatos a szakálla. Szaglász. Mi ez?

Dr. Spórum. Gyöngyvirág. – Térjünk a dologra. Csak egy kérdésem van: kapott-e ön tőle pénzt vagy értéket ezen a címen?

Lu. Milyen címen?

Dr. Spórum. Hogy ügyvéd neje.

Lu. Semmilyen címen nem kaptam még egy vasat se. Pár uzsonna, egy hideg vacsora, virág…

Dr. Spórum. Az nem számít. Ezt megkapta volna a nélkül is. Így tehát… mintha leckét mondana… könnyelmű eljárása, miután ugyan valakit ravasz fondorlattal tévedésbe ejtett és tévedésben tart, de ezáltal jogtalan vagyoni hasznot nem szerzett, a csalás jogi fogalmát nem fedvén, nem esik a Btk. 379. és következő paragrafusai alá. Nevet nem mondott, tehát nem forog fenn hamis név használatának kihágása sem, Kihágási Btk. 43. §§. Ön jogi szempontból teljesen ártatlan, gyermekem, e tekintetben teljesen megnyugtathatom. Simogatta eddig is, de most merészen siklik le a keze.

Lu sírva. Milyen boldog lehet az a nő, kinek sorsa egy erős férfi kezében van!

Dr. Spórum. Bocsánat, kicsit elcsúszott a kezem.

Lu. Oh, kérem. Olyan csúszós anyagból van ez a ruha!

Dr. Spórum. Ne sírjon, gyermekem, örüljön, hogy csinos és fiatal! Ön előtt még ott van az egész élet!

Lu. Ön oly jóságos! Oly bizalomgerjesztő! Ön felbátorítja a szívemet.

Dr. Spórum. De kérem… csak kötelességem.

Lu. Ja igaz… kérem… az imént az elbeszélésből kifelejtettem egy jelentéktelen kis részletet. De nem hiszem, hogy ez jogilag fontos volna.

Dr. Spórum. Nos, mi az?

Lu. Kérem, ez az ember addig gyötört engem, amíg az állítólagos férjem nevét megmondtam neki.

Dr. Spórum. Hogyhogy?

Lu. Ott feküdt az asztalon a telefonkönyv, azt blindre kinyitottam és onnan kaptam ki találomra egy ügyvéd nevét.

Dr. Spórum. Kitűnő! Nevet. Csak úgy találomra?

Lu. Igen.

Dr. Spórum. Kitűnő! És ki az?

Lu. Ön.

Dr. Spórum. Micsoda?

Lu. Az ön nevét mondtam. Hogy ön a férjem.

Dr. Spórum. Hogy én vagyok… a férje?

Lu. Igen. Ön. Az ön neve volt az első azon az oldalon, ahol a telefonkönyvet felcsaptam. Balról, felül.

Dr. Spórum. Balról… felül…

Lu. Ön az előbb a nevemet kérdezte. Most megmondhatom: Dr. Spórumné vagyok.

Dr. Spórum feldühödik. Én önt ezért be fogom záratni!

Lu. De hisz az előbb azt mondta…

Dr. Spórum. Az más! Ön nevet mondott, tehát megtörtént a hamis név használata, mégpedig nem a kihágási Btk. 43. paragrafusa szerint, miután nem közhivatalnokkal szemben használt idegen nevet, hanem sokkal súlyosabban: mint tévedésbe ejtő ravasz fondorlat a Btk. 379. paragrafusa szerint. És az a hideg vacsora egy előkelő drága helyen százakba megy, az már érték, tehát jogtalan vagyoni haszon, amit ön a hamis név ravaszul fondorlatos hangoztatásával kicsiklandozott, ez pedig kimeríti a Btk. 379. § szerint a csalás fogalmát. Ez egy évig terjedhető fogház, vagy öt évig terjedhető börtön. Önt ezért bezárják. Ön ülni fog.

Lu szívettépően felzokog.

Dr. Spórum dühösen. De hát mire való volt ez? Részeg volt?

Lu. Az is voltam egy kicsit.

Dr. Spórum. És mért kellett magának a telefonkönyvbe férjhezmenni? Mért nem talált ki egy nevet?!

Lu. Valakit gazdaggá akartam tenni. Sír.

Dr. Spórum. Micsoda?

Lu. Ügyvédet keres. Az az amerikai ember. Gazdaggá teheti egy tollvonással.

Dr. Spórum. Hogyan?

Lu. Szenzációsan nagy, de nyugodt jövedelem. És nekünk adja. Egy levéllel gazdaggá, boldoggá akar tenni egy ügyvédet. Hagyjam benne ezt az óriási üzletet? Ez menjen a levegőbe, mint a cigarettafüst? Zokog.

Dr. Spórum rosszat sejtve. Szent Isten! Hogy hívják azt az embert?

Lu. Konrád.

Dr. Spórum előveszi a cédulát. «Konrád W. S. elnök». Ez az?

Lu. Igen, ez.

Dr. Spórum. És ez az úr az ön férjét óhajtja támogatni, fizetésül azért, hogy ön… ővele…

Lu. Igen. Igen. Csakhogy rájött.

Dr. Spórum. És ez az úr most azért jön hozzám, mert maga… őneki… ővele…

Lu. Igen, igen, igen! De nehéz feje van!

Dr. Spórum. Nahát, itt igazán megszűnik minden! Micsoda szörnyű romlottság! És micsoda példátlan vakmerőség!

Lu. Ne nézzen ilyen vadul rám, maga ijesztő szakállas ember! Sír, de könnyein át ravaszul figyeli az ügyvédet. Én azt hittem, örülni fog ennek!

Dr. Spórum felháborodik. Azt hiszi, mindenki olyan romlott, mint maga? Vannak még emberek erkölcsi érzékkel.

Lu. Bocsásson meg, azt nem tudtam.

Dr. Spórum. Borzasztó. Borzasztó. Kellemes külsővel: egy szörnyeteg!

Lu. Jó, hát ha ez bántja önt, akkor bevallok neki mindent és visszacsinálom.

Dr. Spórum mérgesen, elszólva magát. Azt nem.

Lu boldogan. Ön elfogadja?

Dr. Spórum. Dehogy fogadom el.

Lu szomorúan. Nem fogadja el?

Dr. Spórum. Nem. Illetve… várjon. Ez nem olyan egyszerű! Várjon egy kicsit, kérem. Mit siet? Várjon! Szörnyű szituációba hozott, kérem.

Lu. Miért? Ha igazán a felesége volnék, értem. De így?

Dr. Spórum. Ha a feleségem volna, akkor szó se lehetne. Várjon, hadd rendezzem a gondolataimat… Hát miről is van itt szó? Szörnyű! És az az ember rögtön itt lesz! Már bejelentette magát!

Lu. Na lássa, hogy igazat mondtam.

Dr. Spórum. Rémes meglepetés. Ilyen hirtelen. Várjon kérem. Úgy fel vagyok dúlva, hogy kénytelen vagyok költői kifejezéseket használni: Esik az eső a fejemben. Szél fúj az agyamban. Ez borzasztó. Mit akar ön tőlem?

Lu. Nem kívánom, hogy ön most bohózatot játsszék velem. Isten ments. Én eltűnök, nem is lát többé. Csak fogadja el. Ne hagyjon benne a bajban. És rajtam is segít ezzel. Nekem erőt ad. Ha valakinek felelős vagyok, jobban rá tudom szánni magamat.

Dr. Spórum. Hogyan? Hát még nem…

Lu. Nem. Ma estére van kitűzve.

Dr. Spórum. Szörnyű. Már ki van tűzve! Mitevő legyek?

Lu. Tőlem kérdezed?

Dr. Spórum. Mi az, tegez?

Lu. Hogyne. Még azt se?

Dr. Spórum. Igen… Hát kérem. Ha maga eddig vele még nem…

Lu. Nem.

Dr. Spórum. Ez a legszörnyűbb!

Lu. Miért?

Dr. Spórum. Mert ez erkölcsileg megkönnyíti az én helyzetemet. És ma estére van…

Lu. Kitűzve.

Dr. Spórum. Borzasztó! kitör mérgesen. Legalább ne árulta volna el nekem, hogy így jutok ehhez a nagy üzlethez. Én erkölcsi alapon állok. Most ezek után hogy fogadhatom el? Miért jött ide?

Lu. Ha már ilyet teszek, élvezni is akarom a jóságomat. Egy kis hálát, egy kis szeretetet valakitől!

Dr. Spórum. Legalább utóbb jött volna!

Lu. Erre gondoltam. De ha közbe kikottyantod, hogy nőtlen vagy, akkor összedűlt volna az egész. Az embernek vigyázni kell, még ha tündér is!

Dr. Spórum. Hagyjon engem békén a tündérekkel. Maga nem tündér, maga egy liba.

Lu. Igazán? Boldoggá teszel! Ez volna az ideálom!

Dr. Spórum. Hiszterika!

Lu. Te, én egy csodát hoztam neked. Ha te ezt vegyileg megvizsgálod, akkor persze, hogy hiszteria. Nem tudok mást mondani, mikor egy nő a szívével csodát csinál.

Dr. Spórum. És mondja… mért nem mondta legalább, hogy a lányom?

Lu. Ugyan kérem! Ki támogat egy apát? És honnan tudtam volna, hogy ilyen öreg? Így meg direkt jó, hogy ilyen trotli. Ez valószínűvé teszi, hogy megcsalom, agyba-főbe.

Dr. Spórum. Agyba-főbe?

Lu. Hogyne.

Dr. Spórum. Köszönöm. És honnan tudta, hogy szegény vagyok?

Lu. Tündér vagyok. Nem tévedhetek, mert nem gondolkozom. Kérem, édes bátyám, ne zárasson be. Nézze, én egy szóval visszacsinálhattam volna az egészet. És most mégis, a tündérvilágból lejövök a földre egy szép álommal és durva emberek közt ki akarom harcolni a sikerét. Üljön nyugodtan. Gondolkozzék higgadtan. Hagyja magát boldoggá tenni. Maga oly alkalmas erre, maga rongyos.

Dr. Spórum felháborodva. Micsoda tónus ez, kérem!

Lu. Csak hagyd te az én tónusomat. Egészen jól jön neked most egy kis gorombaság, mikor éppen habozol.

Dr. Spórum. Boszorkány! Liba és boszorkány! A libának és boszorkánynak tökéletes keveréke!

Lu. Ez már jó jel, hogy szid. Nézze: legyen okos. Ez az ember most mindjárt jön. Én elmegyek örökre. És te boldog leszel. Ne haragudjál. Beszélgessünk egy kicsit. Szabad még egy csöppet maradni?

Dr. Spórum. Nevelésem tiltja, hogy akár a legudvariasabban is felszólítsak egy hölgyet, hogy hagyja el a helyiségemet. Bár tudom, hogy itt akar maradni addig, amíg az a gazdag ember jön. Hogy itt találja nálam!

Lu. Kitalálta. Bár, legyünk őszinték, nem volt nehéz, méltóságos úr.

Dr. Spórum. Nem vagyok méltóságos úr.

Lu. De lesz. Nevetni fog. Garantálom, hogy lesz. Nagy szünetet tart. Hát nem pech ez? Lássa, ez vagyok én. Most, hogy beszélgetni szeretnék, hiába nyomom magamat, nem jut eszembe semmi.

Dr. Spórum. Akkor legjobb hallgatni.

Lu. Kérem. Nagy hallgatás után. Mi az ott a falon?

Dr. Spórum. Térkép.

Lu. Minek az?

Dr. Spórum. Valami kell a falra. És a gobelinek az idén nagyon drágák.

Szünet.

Lu. Mi ott az a nagy zöld ország?

Dr. Spórum. Oroszország.

Lu. És mi az a kis piros város a szélén?

Dr. Spórum. Az, fiam, Európa.

Lu. Köszönöm.

Dr. Spórum. Szívesen.

Lu. Megint tanultam valamit.

Dr. Spórum. Nagyon örülök.

Szünet.

Lu. Nekem van szivem és nincs hozzá senkim.

Dr. Spórum keserűen. Csak én.

Lu. Csak te.

Dr. Spórum. Jól nézek ki.

Lu. Tessék?

Dr. Spórum. Azt mondom: jól nézek ki.

Lu. Korodhoz képest elég jól. Csak egy kicsit sok a szőr az arcodon. Szünet. Igen. Ilyen vagyok. Ma, amikor minden nő olyan ügyesen dolgozik és keres. Nekem egy vasam sincs. Csak szivem van és fantáziám. Tündérnek születtem. Elhallgat. Na, most megint nem jut eszembe semmi beszélni való.

Dr. Spórum nagy hallgatás után önmagához beszélve. Érdekes. Itt ülök vele, és nem dobom ki. Sőt még felelek is neki. Mi van velem?

(Szünet.)

Lu. Még egy indiszkrét kérdés.

Dr. Spórum. Tessék.

Lu. Nem nős, azt tudom. De valami nője csak van?

Dr. Spórum idegesen. Kérem!!

Lu. Nő nélkül él?

Dr. Spórum idegesen. Ugyan kérem!

Csöngetnek. Karolin átmegy a szobán.

Lu. Jelentősen néz utána, aztán elmosolyodik. Ez egy csinos, komoly, egészséges nő. Nem csudállak, Miksa.

Dr. Spórum. Micsoda?

Lu. Azt mondom: nem csudállak, Miksa.

Dr. Spórum idegesen. De kérem! Ez mégis csak hallatlan!

Karolin visszajön. Az inkasszáns a motorbicikli-részletért.

Dr. Spórum. Kidobta?

Karolin. Ki. El.

Szünet.

Lu. Van motorbiciklije?

Dr. Spórum. Van.

Lu. Szeret rajta menni?

Dr. Spórum. Igen.

Lu. Én nem.

Dr. Spórum. Nagyon érdekes.

Lu. Én még arra se vagyok jó, hogy másodiknak üljek egy motociklin, a második ülésen. Milyen ügyesen ülnek más nők, gusztusosan, a férfit hátulról kedvesen átölelve! Én nem vagyok modern nő: én a férfit csak előlről tudom megölelni.

Szünet. Csöngetnek. Karolin átmegy a szobán.

Lu. Miksa, tedd ezt a nőt boldoggá!

Dr. Spórum. Micsoda?

Lu. Tedd ezt a nőt boldoggá. Erre kötelezve vagy.

Dr. Spórum. Mi vagyok?

Lu. Kötelezve vagy. Mondd, te süket vagy, hogy mindent kétszer kell neked mondani?

Dr. Spórum. Nem, de maga olyan szemtelen, hogy mindig azt hiszem, rosszul hallom.

Lu. Ejnye, de csúnya szigorú kritikád van!

Dr. Spórum. Olyan kritikám van, amilyen van, és akinek nem tetszik, az intézzen ellenem beadványt az ügyvédi kamarához.

Lu. Éppen én fogok ellened beadványt intézni, te rokonszenves vad medve! Elmosolyodik. Te lelenc!

Dr. Spórum. Mi az? Most meg már a szüleimet rágalmazza? Engem nem tett ki senki. Én normálisan nőttem fel csecsemőkoromtól mostanáig!

Lu. De nekem lelenc vagy. Én téged találtalak. A telefonkönyvben. Ne légy mérges, az nem szégyen. Mózes is lelenc volt, mégis vezérigazgató lett belőle.

Dr. Spórum. Szörnyűség!

Lu utánozza. «Szörnyűség!»

Dr. Spórum miután rábámult egyideig. Azt hiszem, meg fogom ölni. A belépő Karolinhoz. Ki volt az, kérem?

Karolin visszajön. Az inkasszáns a könyv-részletért. Shakespeare összkiadás.

Dr. Spórum. Kidobta?

Karolin. Ki. El.

Kis szünet.

Lu. Shakespeare-t én is megvettem. Szünet. Én se fizetem. Szünet. De szeretem, mert olyan giccsesen ír. Szünet. Bennem van valami a Shakespeare tündérekből. Szentivánéji álom. Titánia. Ezt a nevet szerettem volna. Vagy inkább Puck. Szünet. Énhozzám zene kellene.

Dr. Spórum. És mit csinálnak maguk, tündérek?

Lu. Kihalunk, Miksa.

Szünet.

Dr. Spórum szünet után, önmagához beszélve. Érdekes. Itt ülök vele és nem ölöm meg. Én nem tudom, mi van velem. Egyideig hallgat, aztán ránéz Lu-ra. Na, mi lesz?

Lu. Nincs beszélgetési témám. Nem jön több számla?

Dr. Spórum. Dehogy nem.

Csöngetnek. Lu fellélekzik. Karolin átmegy a szobán.

Lu. Tedd boldoggá ezt a nőt, Miksa. Legyen neki gyereke tőled. Ezt okvetlenül elvárom.

Dr. Spórum. Micsoda?

Lu. Okozzál neki egy szép kis gyereket.

Dr. Spórum idegesen. Ugyan kérem! Ez már igazán túlmegy minden határon! Tapintatlan tökmag! Hármas keresztezés: liba, boszorkány és tökmag.

Lu. Köszönöm.

Karolin visszajön. Az inkasszáns a fehérnemű-számlával.

Dr. Spórum. Kidobta?

Karolin. Ki. El.

Lu. Én is szeretem a szép fehérneműt. Szünet. De nekem kell is. Szünet. Nálam látják. – Nem, nem, ne értsen félre… de… sírva… ebben nekem nagy pechem van, engem mindenütt rögtön levetkőztetnek. Mindenkinek ez az első dolga: festő, fotográfus, szabócég, színigazgató, filmes, orvos… engem még egy fogorvos is levetkőztetett.

Dr. Spórum. Levetkőztették? Csak nem erőszakkal?

Lu. Nem, csak kérték.

Dr. Spórum. És maga rögtön levetkőzött.

Lu. Hát gondoltam… nekem olyan szép kis figurám van… hadd örüljenek neki szegények. Zokogva. Ez az egy örömem van: jót tenni. Akárhogy. Szünet. Most először teszek pénzzel jót.

Dr. Spórum. És eddig?

Lu. Hát… Istenem… Én úgy, ahogy vagyok, ajándék vagyok.

Dr. Spórum. Filmhez, színházhoz nem ment?

Lu. Nem. Ott túlsok jót kell tenni. Csak nagyon erős tündéreknek való.

Csöngetnek. Karolin átmegy a szobán.

Lu. Jaj! Ez a gazdag ember!

Dr. Spórum. Ismeri a csöngetését?

Lu. Nem. Először hallom csöngetni. De érzem, hogy ez ő.

Karolin visszajön. Konrád elnök úr New-Yorkból.

Dr. Spórum kétségbeesve. Itt van?

Karolin. Itt.

Dr. Spórum ijedten. Istenem… Szívéhez nyúl.

Lu. Csak bocsássa be, kisasszony.

Dr. Spórum. Várjon, kisasszony! A fejéhez nyulkál.

Karolin. Nem várathatom. Tessék dönteni. Bejöhet, vagy nem jöhet?

Lu súgva. Meglátja, úgy fog tenni, mintha engem nem ismerne. Ő hazudni fog. Ő gentleman!

Dr. Spórum bágyadtan int igent és megfogózik az asztalban. Karolin el.

Lu. Mi baja?

Dr. Spórum. Mindjárt elájulok. Nem vagyok szokva ilyen izgalmakhoz.

Konrád belép. Konrád vagyok.

Dr. Spórum. Dr. Spórum.

Konrád. Kérem, mutasson be őnagyságának.

Dr. Spórum félájultan az izgalomtól némán előbb Konrádra mutat, aztán Lu-ra.

Konrád. Konrád elnök vagyok.

Lu. Ah, örvendek. Kézcsók. Foglaljon helyet.

Konrád leül. Beszélhetek?

Lu. Csak tessék, elnök úr. Ő is leül, nagyon előkelően.

Konrád. Tisztelt ügyvéd úr! Meg akarom önt bízni vállalatomnak, a Technical Trust-nek európai jogi képviseletével.

Lu. Brávó!

Spórum mérges tekintetet lövell rá.

Konrád. A részletek most nem tartoznak ide. Röviden: rengeteg szerződés, rengeteg kis sommás pör, egyszerű munka, de sok munka és nagy jövedelem.

Lu. Oh, mily érdekes!

Spórum mérgesen néz rá.

Konrád. Később, ha összemelegszünk, jönnek a nagyobb ügyek. Most csak egy igenért vagy egy nemért jöttem önhöz.

Dr. Spórum. És… miért méltóztatott éppen hozzám jönni?

Konrád már előbb, majd most is titokban csókokat int Lu-nak.

Konrád. Mi amerikaiak, tárgyilagosak vagyunk. Üzletben nincs protekció. Az amerikai követség mindent tud. Ott mondták nekem Önt. Minek van itt olyan erős gyöngyvirágillata?

Dr. Spórum. A szakállamnak. Gyerünk tovább.

Konrád. Minden önt érdeklő részlet benne van egy okmányban, amelyet ide fogok küldeni. Most nincs több mondanivalóm.

Dr. Spórum. Ön biztos abban, hogy az amerikai követség engem ajánlott önnek?

Konrád. Micsoda kérdés ez, ügyvéd úr?

Lu. Micsoda kérdés!

Spórum mérgesen néz rá.

Konrád. Én itt idegen vagyok, tehát hozzájuk fordultam tanácsért. Pörök, szerződések és főleg adóügyek! Egy külföldi cégnek ez igen fontos!

Lu. De még milyen fontos!

Dr. Spórum. Örülök… éppen pár hónappal ezelőtt írtam erről a «Jogi Szemlébe». «Külföldi cégek adóügyi jogvédelme.» Talán fogja ez a cikkem érdekelni.

Konrád. Hogyne! Nagyon!

Dr. Spórum. Azt hiszem, még van egy példányom. Bocsánat, egy pillanatra. Kimegy.

Lu felháborodva. Milyen jeleket ad maga nekem?

Konrád. Csók-jeleket, te édes angyal.

Lu. A férjem előtt?

Konrád. Ah, imádom a veszélyt! Oh, hogy izgatsz, te vakmerő jukker-asszony! Te rassz-nő! Rassz-asszony!

Lu. Kikérem magamnak!

Konrád. Mit?

Lu. A jeleket. És ezt a hangot. Mi az, hogy jukker? Mi az, hogy «rassz»? Itt az otthonomban! Bolond maga?

Konrád. Az vagyok. Azzá tett. De óhaja parancs. Nos, egyébként meg van velem elégedve?

Lu. Egyébként… nagyon.

Konrád. És… ma este tízkor?

Lu. Igen!

Konrád. Ah, Lu!… Végre! Végre!

Lu. Nem is tudja, milyen áldozatot hozok!

Konrád. De tudom, érzem, és köszönöm, köszönöm!

Lu. De… nagy óvatosság! Látja, milyen félelmes ember! És féltékeny, szörnyen féltékeny!

Konrád. Csak még egy szót, asszonyom…

Lu. Nos?

Konrád. Megőrülök arra a gondolatra, hogy ez a csúnya férfi és ön… és önnek tűrnie kell, hogy ő…

Lu. Ne részletezze, kérem. Hagyjuk ezt.

Konrád. Nem hagyjuk. Meg kell ígérnie, meg kell esküdnie, hogy vele soha többé… Ígérje meg!

Lu. Ó, mennyi áldozatot követel tőlem! És szegény Miksa hogy fog szenvedni! De azért megígérem. – Mi kell még?

Konrád. Momentán egyéb semmi.

Lu kacéran. Te zsarnok!

Konrád vadul. Te jukker-asszony! Te rassz-nő, te rassz-asszony!

Dr. Spórum visszajön egy füzettel. Itt a cikk.

Konrád. Köszönöm. Majd otthon elolvasom. Nos, ügyvéd úr, végleges válasza?

Lu előkelően. Magukra hagyon önöket. Drága Miksám… aztán vigyázz ám az érdekeidre! A lakás felé kimegy.

Konrád. Válasza?

Dr. Spórum. Válaszom? Azonnal, kérem… Hogy mi a válaszom?

Konrád. Mi az, ön habozik?

Dr. Spórum. Nem. Csak ideges vagyok. Nagyon ideges vagyok. És szeretnék pár kérdést intézni, hogy lássam… érdemes-e vállalnom.

Konrád. Hogy érdemes-e? Meghiszem azt. Kérem a kérdéseket.

Dr. Spórum. A vállalatnak vannak itt…

Konrád. Fiókjai.

Dr. Spórum. Mondjuk: nyolc? Tíz?

Konrád. Ezt ne mondjuk. Mondjuk pontosan: harmincnyolc!

Dr. Spórum szédülve. Harmincnyolc… fiók?…

Konrád. Kezdetnek. Egy év mulva a duplája.

Dr. Spórum. És szerződések… Évente… úgy taksálom… átlag száz…

Konrád. Rosszul taksálja. Legalább négyszázötven.

Dr. Spórum. Te jó Isten! És pör… mondjunk sokat… ötven-hatvan?…

Konrád. A munkatervünk számításai szerint kilencszáz. De ha a viszonyok ilyen rosszak maradnak, ezer. És még több. Ez a sok kis pör onnan van, hogy üzletünk részletfizetésen alapszik, és az emberek nem fizetik a részleteket.

Dr. Spórum. Tudom. Ez borzasztó.

Csöngetnek. Spórum összerezzen. Karolin átmegy a szobán.

Konrád. A munkatervünkben talál valószínűségi számításokat. Ezek reálisak, inkább pesszimisztikusak. Ezek szerint…

Karolin visszajön. Spórum ránéz. Karolin szomorúan igent int, hunyorít és kimegy.

Konrád. Ezek szerint ön kereshet nálunk évente a szerződésekkel 40,000-t, a pörökkel százezret, összesen 140,000-et. A nagyobb ügyek nélkül.

Dr. Spórum. Micsoda? 140,000-et?

Konrád. Legalább.

Dr. Spórum. Évente?

Konrád. Igen.

Spórum feláll, megkapaszkodik az íróasztalban, megtántorodik, rosszul lesz, belerogy karosszékébe.

Karolin besiet. Mi az?

Konrád. Az ügyvéd úr rosszul lett.

Magához térítik.

Dr. Spórum. Bocsánat… Napok óta gyönge vagyok… a déli szél teszi. Sirokkó.

Karolin kimegy.

Konrád. Nos? Elfogadja? Kevés az időm. Mennem kell. Minden percem ki van számítva. Órájára néz.

Dr. Spórum. Esetleg… lehetséges volna egy kis gondolkodási idő?…

Konrád. Tíz másodperc. Az óráról olvassa, és ezt jobbkezével olyan mozdulalatokkal kíséri, mint mikor egy leütött boxolót «kiolvasnak». Egy, kettő, három… hat… kilenc, tíz. Ránéz.

Dr. Spórum. halványan igent int. Nagyot nyel utána.

Konrád. Igen?

Dr. Spórum megint int. Konrád nagy pengéssel az asztalra dob egy óriási aranyat. Mi ez kérem?

Konrád. Ez egy százdolláros arany. Foglaló. Nálunk ez a szokás. Ezzel válik egy megállapodás jogérvényessé. Most jogérvényes. Nos?

Dr. Spórum dadogva. Igen, kérem.

Konrád erélyesen. Ön igent mond!

Dr. Spórum megtörve. Én… én igent mondok.

Konrád. A kezét! Kezet ráznak.

Dr. Spórum. És… mikor kezdődik a munka?

Konrád. Azonnal, uram, azonnal!

Dr. Spórum. Sürgős?

Konrád. Nem is sejti, nekem milyen sürgős!

Dr. Spórum. Igen, kérem.

Konrád. Amerikai gyorsaság! Ezt meg kell szoknia! Holnap kezdjük. Vagy még ma, ha úgy tetszik.

Dr. Spórum megtörve, tétován. Igen, kérem.

Konrád. Jogi osztályom kidolgozta a munkatervet az európai ügyvéd számára. Ezt akár egy félóra mulva ideküldöm. Abból mindent megláthat. És felkészülhet a nagy anyagra. Körülnéz. Berendezkedhetik… nagy stilben… Fel kell szerelni az irodát…

Dr. Spórum szédülve. Hogyne, hogyne…

Konrád. Esetleg… idővel… szebb, nagyobb lakást vesz, nagyobb, impozáns irodát… nagyobb személyzetet…

Dr. Spórum. Hogyne, kérem, hogyne.

Konrád. A mi kettőnk megállapodását pedig még ma foglalja írásba. Túl akarok lenni rajta.

Dr. Spórum. Hogyne, hogyne… De…

Konrád. No mi az? Európai skrupulus?

Dr. Spórum. Csak megnyugvás miatt… be fogok venni egy pontot… egy hónapon belül bármelyik félnek joga van megszüntetni a viszonyt…

Konrád. Próbaidő?

Dr. Spórum. Igen. Próbáljuk ki egymást.

Konrád. Minek?

Dr. Spórum. Ön nem ismer engem. Én Önnek zsákban macska vagyok.

Konrád. Uram! Jegyezze meg, hogy akit egy amerikai állampolgárnak az Egyesült-Államok követe ajánl, az nem zsákban macska! Ezt kikérem magamnak!

Dr. Spórum megszeppenve. Bocsánat… én ezzel nem akartam a követ úr őexcellenciáját megsérteni…

Konrád. Azt remélem is. De azért, nem bánom, vegye be ezt a pontot. De: az ön megnyugtatására, nem az enyémre. És mikor lesz készen az írás?

Dr. Spórum. Ma estére. Holnap korán reggel elküldöm aláírás végett.

Konrád. Nem, nem, csak ne korán! Holnap későn kelek. Jelentősen. Ma éjszaka lumpolok.

Dr. Spórum. Az amerikai követtel?

Konrád. Igen. Mi? Dehogy! Este tízkor van egy kis randevúm.

Dr. Spórum. Valami szép nőcske, mi?

Konrád. Hát istenem… nincs az ember fából!

Dr. Spórum. És ha nem vagyok indiszkrét… ez a nőcske… régi dolog?

Konrád. Nem! Ma először! Ma este, tízkor… először!

Dr. Spórum. Bravó! Sok szerencsét kívánok, elnök úr.

Konrád. Nagyon köszönöm, ügyvéd úr. Elindul. Az ajtóból visszajön. Kézcsókom őnagyságának. Elmegy. Lu és Karolin belépnek.

Karolin. Mért jött éppen ide mihozzánk ez a gazdag ember?

Dr. Spórum. Az amerikai követségen engem ajánltak neki. Büszkén. Ott még olvassák a cikkeimet! Karolin kimegy.

Dr. Spórum felordít. Hazudtam! Hallotta? Hazudtam! Én, dr. Spórum! Mivé teszi az embert a szegénység! Végem van!

Lu. Ne jajveszékelj! Ne csinálj drámát! Légy okos! Hagyd a tündért dolgozni!

Dr. Spórum. Káprázik a szemem! Hunyorgat. Hallott ilyet? Ugrál a szemem.

Lu. Mért lett rosszul az imént?

Dr. Spórum. Megőrülök ezektől a nagy összegektől! Micsoda számok! Mesebeli kincs!

Lu. Mennyi?

Dr. Spórum. A lélekzete áll el az embernek: 140,000, évente.

Lu. Csak? Azt hittem, tudja Isten…

Dr. Spórum. Na hallja! Leül, lehúnyja szemét, édesen mosolyog.

Lu mosolyogva nézi Spórumot. Milyen szép egy boldog ember! És ez az én művem. Tetszel nekem. Nem vagyok szerelmes beléd, arról szó sincs, de imádlak!

Dr. Spórum. Miért?

Lu. Mert boldoggá tettelek! De most aztán igazán légy kedves hozzám. Spórum rábámul. Ne érts félre, az istenért! Nem proviziót kérek tőled… ez ronda dolog volna részemről is, és részedről is.

Dr. Spórum. De még milyen ronda!

Lu. Úgy-e, édesem? Én a te erkölcsi érzékedben megbízom. Ne adj egy vasat se. Pfuj, azt nem élném túl. Pfuj.

Dr. Spórum. Pfuj. Mereven bámul maga elé.

Lu. Ne légy úgy kétségbeesve.

Dr. Spórum. És ha megint idejön és megtudja, hogy nem vagyok nős?

Lu. Nem jön soha többé. Megtiltottam neki. Ne vágj ilyen komoly arcot. Ne légy ilyen szőrös!

Dr. Spórum. Hogyhogy, hogy ne legyek ilyen szőrös?

Lu. Lelkileg ne légy ilyen szőrös. Légy síma. Légy jó hozzám.

Dr. Spórum mérgesen. Hogyan legyek jó? Az Isten áldja meg, ne idegesítsen. Hogyan legyek jó?

Lu. Annak ezer módja van. Például később majd utazzunk el együtt egy kicsit. Most majd lesz pénzed. Vigyél el valahova. Én még nem voltam sehol.

Dr. Spórum. Hogyan? Mit szólna hozzá ez az ember?

Lu. Na hallod? A feleségeddel csak elutazhatol! Vigyél Deauvilleba.

Dr. Spórum. Nem.

Lu. Vigyél Pörtschachba.

Dr. Spórum Nem.

Lu. Vigyél Pécelre.

Dr. Spórum. Nem.

Lu. Vigyél a ligetbe.

Dr. Spórum. Nem.

Lu. Hát ne vigyél sehova.

Dr. Spórum. Azt igen.

Lu. Légy egy kicsit kedves. Hozok neked még több üzletet is. Sokat, sokat!

Dr. Spórum felháborodva. Ezt megtiltom! Ez nekem nem kell!

Lu. De nekem kell! Másért szenvedni, valakiért harcolni, valakire minden jót ráhalmozni! Végre van valakim! Miksa! Miksa! Hagyd a tündért dolgozni!

Dr. Spórum a fejét fogva. Mert hogy áll a dolog. Ezt tisztázni kell. Zúg a fejem. Várjon csak, kérem. Lássuk csak. Ön ajánlt engem, ehhez önnek joga van. Jogilag. Ön őrült és erkölcstelen, ehhez nekem semmi közöm. Jogilag. Az ajánló elmebeli állapotáért az ajánlott nem felelős. Jogilag. Csak az ajánló felelős azért, hogy az ajánlott épelméjű és erkölcsös legyen. Ez pedig vagyok. Jogilag. Hiszen tolvajok és betörők is ajánlanak egymásnak ügyvédeket. Vet ez árnyat az ügyvédre? Nem. – Mi az? Pardon… megbántottam?

Lu. Ne sajnálj, csak tisztítsd tovább vegyileg, te smokk. Engem ne sajnálj, én érettem nem kár.

Dr. Spórum. Olyan ez a dolog, mint a rágógumi. Rágom, rágom, de lenyelni nem tudom. Borzasztó! Egy órával ezelőtt semmi bajom se volt.

Lu. Csókolj meg.

Dr. Spórum. Nem.

Lu. Nem érzékileg. Arról szó sincs. Még mindig nem értesz, te erkölcsi vegyész? Hálából csókolj meg!

Dr. Spórum. Ne kínozzon, kérem. Én is olyan vagyok, mint maga. Akit nem szeretek, avval nem tudok. Engedje meg nekem is ezt a luxust! Én nem vagyok kéjhölgy.

Lu. Nem is nézel ki úgy.

Dr. Spórum. Hála Istennek. Még csak az kéne!

Lu. Isten bizony, nem csaltalak meg vele.

Dr. Spórum. Halt! Halt, kérem! Itt most egy fontos ponthoz érkeztünk. Figyeljen jól: addig nem lehet semmi maguk közt, amíg ő alá nem írta a megbízó levelet.

Lu. Mi, félsz, hogy aztán nem írja alá?

Dr. Spórum. Nem. Hanem ha az előtt kapom a megbízást, akkor legalább nem vagyok… izé… női erkölcstelenség anyagi hasznát élvező… harmadik személy.

Lu. Jogilag.

Dr. Spórum. Jogilag. Ez nekem nagyon fontos a lelkiismeretem miatt.

Lu. Úgy lesz, ahogy akarod. Csak én segíthessek valakin. Végre, végre van valakim! Indul: Adieu!

Dr. Spórum. Halt! Mikor találkozik vele?

Lu. Ma este tízkor. Ne irígyelj ezért! Nagy szenvedés vár rám! Gondolj rám ma este tízkor, és főleg tíz után, és kérlek, sajnálj! Nagyon sajnálj! Sirass meg! És most Isten veled! Nem a «viszontlátásra», hanem «Isten veled»! Soha többé nem látsz. Én nem akartam más lenni az életedben, mint egy kis szénsav. Már el is szállok. Adieu. Köd előttem, köd utánam.

Elmegy, Spórum behívja Karolint.

Karolin. Mi van itt ma? Micsoda izgalom?

Dr. Spórum. Üljön le, Karolin kisasszony. Vegyen ceruzát. Most diktálok önnek egy megállapodást, abból mindent meg fog tudni. Sírva. Bennünket nagy szerencse ért, Karolin kisasszony. Letörli könnyeit.

Karolin. Szent Isten!

Dr. Spórum. Óriási szerencse, Karolin kisasszony! Villámgyorsan be kell rendezkednünk nagy üzemre. Majd aztán összeülünk és összeírjuk, mi minden fog kelleni. Millió dolog kell az irodába! Hisz semmink sincs! És minden rögtön! Még ma este kell rendelni. És holnap korán reggel már minden itt legyen!

Karolin. De ügyvéd úr… ön egészen fel van dúlva!

Dr. Spórum. Fel vagyok dúlva, Karolin kisasszony. Igen. Hát kérem. Most első dolog: én lediktálom önnek ezt a megállapodást. Ön legépeli és este elviszi Konrád elnök úrhoz, a Splendid Hotelbe, és megmondja neki, hogy kéretem, ne holnap délben írja alá, hanem még ma este, mégpedig tíz óra előtt, feltétlenül még ma este tíz előtt… érti? Tíz előtt! Várja meg és aláírva hozza vissza. És most üljön le és írja. A sírással küzdve diktál. Megállapodás, mely köttetett… egyrészről… S. W. Konrád newyorki lakos… másrészről… Dr. Spórum… Miksa… elsírja magát, zokogva folytatja helybeli ügyvéd közt… s melynek értelmében…

FÜGGÖNY.

HARMADIK FELVONÁS.

Spórum irodájában. Másnap délután. Szerteszét nagy és kis csomagok. Három széken egymás mellett háromféle írógép.

Karolin egy széken áll kalapáccsal a kezében a kárpitos kis létrája mellett és a kárpitossal együtt egy kis gobelint próbálgat a térképre illeszteni. Aztán leszáll és bekopogtat a lakásajtón. Ügyvéd úr kérem, a gobelint ideiglenesen odatűztük, tessék jönni meggusztálni. Visszaszalad a gobelinhez.

Dr. Spórum mint a vihar, berobog a lakás felől, iratokkal a kezében. Vastag szivar a szájában. Oda se néz. Egyenesen íróasztala székébe veti magát. Mögötte jön és mellette megáll az irnok.

Dr. Spórum lázasan rendezve az iratokat és az asztalon levő kis csomagokat. Mi az, Karolin kisasszony, mi az? Jegyezget.

Karolin. A gobelin!

Dr. Spórum oda se néz. Már itt van? Csomagokat rakosgat.

Karolin. Itt van. Az imént küldték. Most próbáljuk a helyére. Tessék idenézni!

Dr. Spórum. Ez gyorsan ment, Karolin!

Karolin. Tudom, hogy mindig ez volt a leghőbb vágya. Hát gyorsan intézkedtem. És különben is, hajlandók hitelbe ideadni.

Dr. Spórum. De ilyen gyorsan! Tegnapról mára! Tegnap este kaptuk a megbízatást és ma délben már itt a gobelin! Isten nem szereti ezt a mohóságot, Karolin kisasszony!

Karolin. Ön mondta, hogy sietni kell a berendezkedéssel!

Dr. Spórum. De ennyire?

Karolin. Ez már amerikai befolyás! Az amerikai kliens hatása!

Dr. Spórum az irnokhoz. Szóval, nincs több megbeszélni valónk, ifjú barátom, megállapodtunk. Ön. dr. X. Y. ma belép irodámba, mint ügyvédsegéd és dr. Kiss Karolin kisasszonnyal jó egyetértésben fogja ellátni irodám megszaporodott ügyeit. Ha ketten nem bírják, a jövő héten veszünk egy harmadikat.

Karolin. És egy negyediket!

Dr. Spórum. Csöndet kérek. Irnokhoz. Ön azonnal elkezdi a munkáját. Künn erős kalapálás. Mi ez a kopogás?

Karolin. A telefon mellékállomását szerelik.

Dr. Spórum. Máris?

Karolin. Már tegnap este megrendeltem. Kiszól. Csöndet kérek! A kalapálás megszűnik.

Dr. Spórum. És ez itt? Csomagra mutat.

Karolin. Levélpapír. Új minta. Két nyelven: németül és angolul. Az ott száz névjegy a gyorsnyomdából.

Dr. Spórum. És ez?

Karolin. Indigópapír. Carbonpapír. Mappák. Itatós. Két tampon. Töltőtollak. Modern lámpa az íróasztalra. Ez úgy hiányzott.

Dr. Spórum a lámpát próbálgatva. Óriási!

Karolin egy óriási ollót csattogtatva: És ez egy óriási, éles papirvágó olló!

Dr. Spórum ijedten kap a szakállához.

Karolin. Fel kellett szerelnünk magunkat. Semmink se volt. Ezt mind ma hozták. Reggel óta hoznak, hoznak, hoznak!

Két munkás hoz egy kis szekrényt.

Karolin. Oda állítsák a falhoz. Munkások odaállítják. Ez az új aktaszekrény. Legújabb rendszerű. Tűzmentes.

Dr. Spórum. Nem volna jobb ide? Más helyre mutat.

Karolin. Nem. Oda a Wertheimkassza jön.

Dr. Spórum. Te jó Isten!

Karolin. Muszáj! Fontos okmányoknak. Pénzeknek.

Dr. Spórum. Ez egy vagyonba fog kerülni!

Karolin. Muszáj! És a számlák csak jövő elsején jönnek!

Dr. Spórum. Bravo! Mind ki fogjuk fizetni, Karolin kisasszony, mind ki fogjuk fizetni! Ön egy kincs! Micsoda gyorsasággal csinálta mindezt!

Karolin. Hja, amerikai kliens, amerikai szellem! Boldog vagyok, ügyvéd úr! Reggel hét óra óta telefonálok, rendelek, átveszek. Ez a méltó válasz a követség megtisztelő ajánlatára. Hátha még több klienst is ajánl a követ!

Dr. Spórum félre. Rémes gondolat! Jegyezget.

Karolin. Tessék már idenézni!

Dr. Spórum. Most nem érek rá. Irnokhoz. Ezt be a kis irodába. Ezt majd az új szekrénybe. Ezt a régi szekrénybe. Ezek meghatalmazási blanketták. Ezek borítékok. Kicsik és nagyok.

Karolin. Tessék már idenézni!

Dr. Spórum. Rögtön. Ezek vízhatlan vászonborítékok, Amerika számára. Ezek aktazacskók. Ezek táviratblanketták. Kábelblanketták. Pecsétviasz. Bélyegző. Festékpárna. Gumiszalagok. Karolin, ön egy világcsoda!

Karolin. Negyvenhétféle dolgot rendeltem, ebből negyvenhármat már el is hoztak.

Dr. Spórum irnokhoz. Jól van, fiam, kimehet. Hopp, előbb adja csak ide azt a bibliát. Kiveszi belőle a szemüveget és megnézi a gobelint. Jó. Nem drága? Irnok el.

Karolin. Nem.

Dr. Spórum. Hitel?

Karolin. Hogyne.

Dr. Spórum. Hagyja egyelőre ott a falon. Most ideges vagyok. Majd később alaposan megnézem és döntök. Kárpitos kimegy. Ezek mik?

Karolin. Ez egy másológép. Ez egy számológép. Ez egy új írógép.

Telefon szól. Dr. Spórum frissen, virgoncan ugrik oda.

Dr. Spórum. Halló? Mi? Chevrolet? Bemutatni a kis kocsit? Pardon, egy pillanatra. Karolinhoz. Egy kis autót akarnak bemutatni. Mi ez? Ez is ön?

Karolin. Én telefonáltam oda. Negyvennegyedik rendelés. Egy kis Chevrolet, városi kocsi, előnyös részletekre.

Dr. Spórum a telefonba. Mindenesetre meg fogom nézni. De kötelezettség nélkül. Jó. Holnap, korán reggel. De csak kevés időm lesz. Jó. Jónapot. Leteszi. Nem túlzás ez már, Karolin kisasszony?

Karolin. Na hallja? Egy kis négyüléses? Minden ügyvédnek van!

Dr. Spórum. Négyüléses! Ah, Karolin, milyen különbség! Tegnap és ma!

Karolin. Ne is juttassa eszembe! Papírt vesz elő.

Dr. Spórum. Nos, mi az?

Karolin. Számítások. Referálhatok?

Dr. Spórum. Halljuk!

Hátradől székében és nagy füstöket ereget.

Karolin iratokkal. Ez az egyik papír a megállapodás, amit az elnök aláírt.

Dr. Spórum. Mikor írta alá?

Karolin. Tegnap este pont fél tízkor, ingújjban.

Dr. Spórum ijedten. Mért ingújjban?

Karolin. Szmokingba öltözött. Fél tíz volt.

Dr. Spórum. Biztos?

Karolin. Órával a kezemben ellenőriztem.

Dr. Spórum. Jó! És a másik papír?

Karolin. Ez az ő munkatervük, amit az ő jogi osztályuk dolgozott ki. Ujabb papír. Ez pedig… egy kis számítást csináltam az éjjel. Én se tudtam aludni. Kiszámítottam a várható havi jövedelmet. Minden normális havi szükségletünket kifizethetjük és a bankba tehetünk átlag havi 10,000-et. Ez egy évben…

Dr. Spórum. Százhúszezer és száz év alatt tizenkét millió. Csinos. Több, mint ahogy reméltem.

Karolin. Isten áldja meg az amerikai követet.

Dr. Spórum. Istenem, Istenem! Nem tudom, mi ez, Karolin kisasszony! Álom! Mámor! Ennek nem lehet jó vége. Egész éjjel nem aludtam. Köszönöm, kisasszony, kimehet.

Karolin kimegy.

Dr. Spórum egyedül. Gazember vagyok? Nem. Jogilag nem. De nem vagyok az a szűz, aki tegnap voltam! A falra néz. Nagyon csinos ez a gobelin. Megveszem! Élvezi a szót, különféle hangsúlyokkal. Megveszem! Megveszem! Veszek egy gobelint! Tetszik, tehát megveszem! Miért ne? Mit csinálok itt? Hangosan beszélek egy üres szobában. Mint egy rádió. Monológot beszélek! Mi ez? Nem férek a bőrömbe? Álom? Mámor?

Telefon csöng. Karolin belép, kezében új, nagy sárga aktatáska.

Dr. Spórum. Hallo? Igen. Hogyne. Kérem. Most? Fél öt. Kérem. Bármikor. Itthon vagyok egész délután. Nagyon fogok örülni. Jónapot. Karolinhoz. Konrád úr titkára. Konrád úr idejön.

Karolin. Mikor?

Dr. Spórum. Azonnal indul. Félórán belül itt van. És itt ez a nagy rendetlenség!

Karolin. Nincs ennél szebb. Ez imponálni fog neki. Lelkesen, szinte kiabálva. Lázas munka! Készülődés! Szervezkedés!

Dr. Spórum. Csöndesebben, kérem! Hát ez mi a kezében?

Karolin. Ez egy gyönyörű szép új disznóbőr aktatáska. Negyvenkilencedik rendelés. Leteszi.

Dr. Spórum. Fenomenális! És a vendégre is fel kell készülni. Cognac, likőr, van? Whisky? Cigaretta? Meg kell kínálnom, ha jön.

Karolin. Azonnal leküldök, hozatok. Ezzel együtt ötvenegyféle rendelés. Indul a kijárat felé. Onnan az irnok éppen csomagokat hoz. Adja ide. Átveszi, az irnok el.

Dr. Spórum. Hát ezek mik?

Karolin sietve, lerakva az íróasztalra a csomagokat. Negyvenhatodik és negyvenhetedik rendelés. Ez hat skatulya ceruza, ez egy ceruzahegyezőgép, ez ezer darab fémkapocs és ez egy kapcsológép. Kirohan.

Dr. Spórum. Ah! Ceruzahegyezőgép! Gyerekkori álmom! Mint kis fiú, hogy vágyódtam utána! És most megvan! Végre! Végre! Kibontja.

Karolin visszajön. A hölgy van itt.

Dr. Spórum. Milyen hölgy?

Karolin. A tegnapi hölgy.

Bebocsájtják, Lu belép.

Lu. Jónapot.

Dr. Spórum. Hozta Isten. Mi az? Tegnap elbúcsúzott tőlem örökre és máris itt van?

Lu. Igen. Mi az a kezében?

Dr. Spórum. Ceruzahegyezőgép. Nézze! Gyerekkori álmom! Gyerekkorom legnagyobb vágya! És csak most valósult meg! Negyven évig vártam rá!

Lu. És mi ez a sok csomag?

Dr. Spórum. Készülődés! Szervezkedés! Felszerelés! Üljön le!

Lu. Köszönöm. Leül. Nagyot sóhajt. Ah, barátom!

Dr. Spórum. Mily mély sóhaj! Részvéttel. Szegény szép gyermekem, én sejtem, ez mit jelent.

Lu. Ah… ez a tegnapi éjszaka!… Kis könnyeket törölget.

Dr. Spórum. Szegény gyermekem. Én értem önt. Gondoltam önre. Tíz órakor és tíz után. Igazán nagyon sajnáltam. Nem tudtam aludni. Szörnyű lehetett. Szegény kis teremtés! De hát, erős akarat… és ha tekintetbe vesszük a célokat, amelyeket maga elé tűzött… Ki tudja, fiacskám, talán a fényes jövője, a gazdagsága, a boldogulása lesz ez! És akkor később… meg fog változni a hangulata is. Ne sírjon. Az a férfi szimpatikusnak látszik. Meg vagyok győződve, hogy meg fogja önt becsülni. No de most legalább ezen túl van. Megtette, hát megtette.

Lu. Megtettem.

Dr. Spórum. Szegény gyermekem.

Lu. Ne sajnáljon, kérem. Nem vagyok boldogtalan.

Dr. Spórum. Na, ennek nagyon örülök.

Lu. Boldog vagyok.

Dr. Spórum. Ah! Direkt boldog?

Lu. Tudniillik van egy kis nuance eltérés a kettőnk felfogása közt. Nem hiszem ugyan, hogy jogilag fontos…

Dr. Spórum. És pedig?

Lu. Megtettem. De… nem vele.

Dr. Spórum. Nem vele?

Lu. Nem. Egy másikkal.

Dr. Spórum. Tegnap este tízkor…

Lu. Nem mentem el a randevúra.

Dr. Spórum. Hanem?

Lu. Csak tizenegykor mentem. És nem őhozzá, hanem máshoz. Mit mondott, mi ez a sok csomag?

Dr. Spórum. Készülődés. Szervezkedés. Felszerelés.

Lu. Nem sok ez?

Dr. Spórum. Nagyon sok kell.

Lu. Attól félek, Miksa, kevesebb fog kelleni. Nem lesz annyi dolgod.

Dr. Spórum. Miért? Történt valami?

Lu. Nagyon kevés dolgod lesz. Azt hiszem, semmi dolgod se lesz.

Dr. Spórum. De mi történt?

Lu. Ez már mind ki van fizetve?

Dr. Spórum. Nem.

Lu. Küldd vissza mind, azonnal.

Dr. Spórum. Miért? Mi történt?

Lu. Rajtakapott.

Szünet.

Karolin belép, halkan szól.

Karolin. Ezer bocsánat, de ez az ember türelmetlenkedik a gobelin miatt.

Dr. Spórum. Várjon, fiam. Épp most dől el a gobelin sorsa. Mindjárt értesítem.

Karolin kimegy.

Dr. Spórum. Nos?… Szóval: rajtakapta…

Lu. Rajtakapott. Kérdezd: kivel.

Dr. Spórum. Kivel?

Lu. Egy másikkal.

Dr. Spórum. És… és… Oly konfuzus vagyok. Nem tudom, mit kérdezzek.

Lu. Megint fúj a szél az agyadban?

Dr. Spórum. Igen. Nem értem az egészet.

Lu. Pedig, fájdalom, nagyon egyszerű. Nem tudtam magamat pénzért eladni. Még egyszer utoljára megpróbáltam. De nem tudtam. Pont. Most már nem is próbálom soha többé! Boldog vagyok, csak téged sajnállak.

Dr. Spórum csönget, Karolin belép.

Dr. Spórum. Elvihetik a gobelint, Karolin kisasszony.

Továbbiak alatt elviszik a gobelint.

Lu. Tegnap még reméltem, estig. Még tíz órakor úgy volt, hogy… Aztán tizenegykor döntöttem. Egy pillanatig ugyan gondoltam rád, de aztán… mégse voltam képes. Azt hiszem, nem is kívántad volna tőlem.

Dr. Spórum. Isten ments!

Lu. Na látod.

Dr. Spórum. És… csak úgy magától döntött?

Lu. Az mindegy.

Dr. Spórum. Valaki segített dönteni.

Lu. Igen. Az utolsó percben tanácsért mentem.

Dr. Spórum. Kihez?

Lu. Ahhoz a másikhoz.

Dr. Spórum. És az lebeszélte.

Lu. Igen. Ő adta a végső erőt.

Dr. Spórum. És aztán mindjárt vele is maradt.

Lu. Igen. Nagyobb biztonság kedvéért. Hogy meg ne gondoljam utóbb.

Dr. Spórum. Értem.

Lu. Nagyon egyszerű.

Dr. Spórum. Igen. Erős szénsav. Nagyon erős szénsav.

Lu a falra néz. A térkép sokkal szebb, mint a szőnyeg volt. Szép, színes. Van benne fantázia.

Dr. Spórum. Igen. És tanulságosabb is.

Szünet.

Lu. Úgy tudom, ide fog jönni.

Dr. Spórum. Igen. Már telefonáltatott.

Szünet.

Lu. Úgy ülünk itt, mint tegnap, mikor vártuk.

Dr. Spórum. Egy kis különbséggel.

Lu. Amely azonban…

Dr. Spórum. Jogilag nem fontos. Tudom. Kavarog a fejem. Oly hirtelen, egyszerre, ilyen változás! Nagyot sóhajt.

Lu. Te is tudsz mélyet sóhajtani.

Dr. Spórum. Oh, igen.

Lu. Nem kérdezed, hogy…

Dr. Spórum. Nem kérdezek semmit. Vagy… illetlenség, hogy nem kérdezek?

Lu. Dehogy!

Karolin konyakot, cigarettát hoz.

Karolin. Konyak, cigaretta. Mögötte jövő írnoktól átvesz könyvcsomót. És öt kötet cím- és lakjegyzék.

Lu. Attól félek, elég lesz kettő is.

Karolin bámul.

Dr. Spórum idegesen. Kérem, ne bámuljon. Távozzék. Karolin el. Nos?

Lu. Attól félek, a kettő is sok lesz. Attól félek, egy óra mulva már megint semmi dolgod nem lesz, Miksa.

Dr. Spórum. Gondolja?

Lu. Nem akar többé tudni rólunk.

Dr. Spórum. Miért?

Lu. Mert megcsaltuk.

Dr. Spórum. «Tuk?»

Lu. «Tam.» Illetve: nem csaltam meg, csak nem teljesítettem a föltételt.

Dr. Spórum. Súlyosbítva azzal…

Lu. Hogy másnál teljesítettem.

Dr. Spórum. És súlyosbítva azzal…

Lu. Hogy ő rájött.

Dr. Spórum. Pont. Ennél világosabb tényállást évek óta nem vettem fel. Isten veletek, csomagok, gépek, kapcsok és borítékok. Legjobban a ceruzahegyező gépet sajnálom. Nos, beszéljen, beszéljen.

Lu. Nem merek beszélni. Félek, hogy megint rosszul leszel.

Dr. Spórum. Nem. Hunyorgat.

Lu. Mi az? Megint ugrál a szemed?

Dr. Spórum. Kicsit ugrál.

Lu. Igyál egy pohár konyakot.

Spórum betölt, de nem iszik.

Lu. Főleg azért jöttem, megkérdezni, hogy elveheti-e tőled a megbízást?

Dr. Spórum. Igen.

Lu. Jogilag?

Dr. Spórum. Jogilag. Van erre az írásban egy pont.

Lu. Ez biztos?

Dr. Spórum. Igen.

Lu. Mint a halál?

Dr. Spórum. Mint a halál. Egy jogérvényes okmány!

Lu. Akkor vitesd vissza ezt a sok holmit. Nem tudom látni. Meghasad a szívem.

Dr. Spórum. Olyan súlyos az eset?

Lu. Olyan.

Dr. Spórum. Nem akarom kérdezni…

Lu. Ne is kérdezz. Csöngess és intézkedjél.

Spórum csönget. Karolin bejön.

Dr. Spórum. Karolin kisasszony, minden csomag, ami eddig jött, visszamegy.

Karolin. Istenem…

Dr. Spórum. Magának egyik előnye, hogy soha nem szokott kérdezni. Ezúttal különösen kérem erre.

Karolin. Kérem, ügyvéd úr. Azonnal intézkedem a mellékállomáson.

Dr. Spórum. És pontosan!

Karolin. Igen. Ötvenegyféle dolgot hoztak. Most majd visszafelé számolom.

Dr. Spórum. Kisasszony, önnek egy könny van a szemében.

Karolin. Kettő, ügyvéd úr, kettő. Kimegy.

Dr. Spórum. Kár. Szép álom volt. Szép remény. És én már teljesen tisztáztam a lelkiismeretem előtt a helyzetemet. Ez egyike legszebb jogi dolgozataimnak.

Lu. Irígyellek a jogtudományodért.

Dr. Spórum. Minek az magának?

Lu. Ez a «jog» nagyon megnyugtató lehet, ha már az ember a lelkiismerete elől nem tud hova menekülni.

Dr. Spórum. Érdekes: nem is a gobelint sajnálom. Milyen érdekes pszihológiai megfigyelés: a ceruzahegyező gépet sajnálom. Szünet. Megbocsátani persze nem fog.

Lu. Ki van zárva.

Dr. Spórum. Súlyos lehet… ami történt.

Lu. Nem részletezem. Nem akarlak izgatni. Nagyon szenvedhetett szegény.

Dr. Spórum. Pedig még nem voltak jogai.

Lu. Nem. Reménye volt. És az jobban fáj, mint a jog.

Karolin belép.

Karolin. Konrád elnök úr van itt.

Lu kiszalad a lakás felé. Nem vagyok itt! Nem is voltam itt!

Dr. Spórum. Bocsássa be.

Karolin bebocsátja Konrádot.

Konrád belép. Spórum nagy ünnepléssel fogadja.

Dr. Spórum. Mily megtiszteltetés! Parancsol konyakot, szivart, cigarettát? Itt tessék helyet foglalni. Nagyszerű színben van.

Konrád. Nem hinném. Rossz éjszakám volt. Mi ez a sok csomag, holmi?

Dr. Spórum. Készülődés! Szervezkedés! Felszerelés!

Konrád sóhajt. Hát kérem…

Dr. Spórum. Parancsoljon, tisztelt elnököm!

Konrád. Magunk vagyunk?

Dr. Spórum. Igen. Kiszól. Karolin kisasszony, senki se zavarjon. Tessék.

Konrád. Nem hallhatja senki, amit mondok?

Dr. Spórum. Nem.

Konrád. Nem hallgatóznak önnél?

Dr. Spórum. Soha. Ön megijeszt engem.

Konrád. Van rá okom.

Dr. Spórum. Szent Isten… csak nem történt valami?

Konrád. De igen. Figyeljen jól ide.

Dr. Spórum. Kérem.

Konrád. Ön meg fog lepődni azon, amit mondani fogok, de a végén be fogja látni, hogy mindezt kénytelen voltam elmondani, bármily szokatlan is.

Dr. Spórum. Tessék.

Konrád. Tegnap este beszállok a hotelemnél az autómba.

Dr. Spórum. Hány órakor?

Konrád. Tizenegykor. Tízkor volt egy randevúm, de az illető lemondott. Tizenegykor, mondom, beszállok a hotelemnél az autómba. Nem a főkapunál, hanem a mellékutcában. Tudniillik ott kell állniok a privát-autóknak. A személyzeti bejárat közelében. Figyeljen, mert ez a részletmegjegyzés fontos. «A személyzeti bejárat közelében.» Pont az autóm előtt áll egy taxi, amely a vendégeivel épp el akar indulni. Ugyanakkor, amikor én. Ahogy manövríroz, hogy kijusson a sorból, dudálás nélkül hátrál, összeütközik velünk és összetöri mind a két vadonatúj Reiss-reflektoromat, amit egy nappal azelőtt kaptam, amit külön nekem csinált a gyár, és amik egy vagyonba kerültek, annyiba, amennyiért egy kis autót lehet már kapni. Ezt összetöri, kérem, azzal elrohan, kérem, megszökik! A számát nem néztük meg, sem én, sem a soffőröm. Mérhetetlen dühös lettem. Mondom a soffőrömnek: «Albert, utána, üldözni és elcsípni, ha reggelig megyünk is.» Tudniillik, kérem, az én kocsim biztosítva van törés ellen, de a biztosító kötlevélben benne van két egyszerű, olcsó Yollux-lámpa. Ezeket cseréltem ki a méregdrága két speciális lámpára. A biztosítótársaság tehát jogosan élhet kifogással. Ezért vágtattunk oly szenvedélyesen a megszökött taxi után, na és dühből is, mert ilyen óriási kárt csinált és megszökött! Végig a városon, robog a vadászat, utcából ki, utcába be. Nem vesztettük el szem elől. Végre, kérem, megáll a taxi, egy ház előtt. Mondom, megáll a taxi, kérem, és kiszáll belőle… most fogózkodjék meg a székében… kiszáll belőle: a főpincér az én hotelemből és az ön kedves felesége, dr. Spórum Miksáné! A főpincér kifizeti a taxit, karonfogja dr. Spórum Miksánét és bevezeti a házba, ahol, mint megtudtam, ő lakik. A pincér. Ez engem annyira megdöbbentett, hogy vártam. Vártam, mikor fog lejönni őnagysága. Uram! Tizenegy után tíz perccel mentek be – és pont hajnali félháromkor jöttek ki. Őnagysága beszállt egy taxiba és elrobogott. Búcsúzáskor egy olyan hosszú csókot váltottak, hogy még csak nézni is szörnyű volt. Nos, mit szól ehhez?

Dr. Spórum. A dolog világos. A biztosítótársaság köteles megfizetni a lámpákat.

Konrád. Micsoda? Ez a válasza?

Dr. Spórum. Igen. Már a római jogban megvolt a «Navis refecta», az «újjácsinált hajó» jogi fogalma. Ha egy hajónak idők multával minden egyes alkatrészét kicserélték, azért a hajó ugyanaz a jogi személy maradt. Az ön autója minden felszerelésével együtt volt biztosítva.

Konrád. Ez nagyszerű! Ahhoz egy szava sincs, hogy a felesége egy éjszakát töltött egy pincérrel?

Dr. Spórum. Pincérrel?

Konrád hevesen. Igenis. Egy főpincérrel.

Dr. Spórum. Ne induljon fel, kérem. Bocsásson meg, csak a jogi részre figyeltem. A szokás hatalma. De most már kezdem érteni. A hölgy hosszú időt töltött ott egy főpincérrel.

Konrád. De még milyen hosszút!

Dr. Spórum. Én ön lent várt hajnalig.

Konrád. Igen.

Dr. Spórum. Szóval: kémkedett.

Konrád. Mi az? Ön ezért haragszik?

Dr. Spórum. Nem haragszom, de furcsának találom, hogy ön ott ül egy autóban tizenegytől félháromig. Mi köze önnek ehhez az egészhez?

Konrád. Az, hogy én ott vártam, talán túlzott kíváncsiság, tehát hiba volt. De hogy a férjnek ezt most elmondom, ez oly szokatlan, hogy lovagiatlanságnak látszik, bár ön mindjárt be fogja látni, hogy bármily kínos is ez nekem, kényszerítve vagyok rá. Bár, kérem, Európában az a szokás, hogy a megcsalt férjet mindenki kineveti, de senki se szól neki. Ezzel szemben nálunk Amerikában…

Dr. Spórum. Ugyan kérem, hagyjon nekem békét Amerikával!

Konrád. Bocsásson meg… Ilyen meglepetés! Csudálom az ön nyugalmát. Ezt nevezem egészséges idegrendszernek!

Dr. Spórum. Kérem. Tartsunk rendet. Szíveskedjék felelni néhány kérdésemre.

Konrád. Kérem.

Dr. Spórum. Jól látta ön az illető hölgy arcát?

Konrád. Jól.

Dr. Spórum. Nem volt rajta fátyol?

Konrád. Nem.

Dr. Spórum. Sötét volt?

Konrád. Épp ott van egy lámpa.

Dr. Spórum. Ön nem rövidlátó?

Konrád. Nem. Messzelátó vagyok.

Dr. Spórum. Konstatálnom kell, hogy ön csak egyszer látta életében a hölgyet, itt, tegnap, futólag. Hogyan ismerhette fel a sötét éjszakában egy pillanat alatt?

Konrád. Bocsánat, ön keresztkérdéseket ad nekem. Nem én vagyok a vádlott. Én vádló vagyok.

Dr. Spórum. Pardon. A vádlónak kell bizonyítani.

Konrád. Uram, én értem önt. Ön egy tipikus férj. Ön most nekem hidakat épít, hogy visszavonulhassak. De én nem vonulhatok vissza. Mert az előadottakon kívül még olyasmi is történt, ami ezt lehetetlenné teszi. És az egyszersmind döntő bizonyíték is.

Dr. Spórum. És pedig?

Konrád. Én megszólítottam őnagyságát.

Dr. Spórum. Mikor bement vagy mikor kijött?

Konrád. Mikor kijött.

Dr. Spórum. És mit mondott neki?

Konrád. Azt mondtam: «Asszonyom, konstatáltam, amit láttam, és kijelentem, hogy ennek konzekvenciái lesznek.

Dr. Spórum. És mit felelt erre ő?

Konrád. Ő azt mondta: «Úgy van, ennek konzekvenciái lesznek, mégpedig eggyel több, mint ön gondolja» – és ezzel pofonütött. Rettenetesen pofonütött a főpincér előtt és a soffőröm előtt. Mit mondjak, uram, a szemem szikrázott. Most már tudja uram, hogy mért vagyok itt, és mért voltam kénytelen az egészet elmondani. Pofonütött.

Dr. Spórum nyugodtan Jól tette.

Konrád. Micsoda?

Dr. Spórum. Minek spionírozott utána.

Konrád. Bocsásson meg, én a taxi száma után spioníroztam, ez nekem kellett!

Dr. Spórum. Az nem kellett, mert a biztosítótársaság köteles fizetni. Már mondtam.

Konrád. De akkor még nem beszéltem önnel!

Dr. Spórum. Mért nem jött előbb hozzám?

Konrád. Mert hátha ön azt mondta volna, hogy a biztosító nem köteles fizetni és akkor én nem találtam volna meg soha azt a taxit.

Dr. Spórum. Na látja! Akkor sohse kapta volna meg a pofont. Egy kis logika, uram, egy kis logika!

Konrád miután hosszasan bámult rá. Hát hagyjuk most ezt a vitát, ügyvéd úr. A lényeg az, hogy az ön felesége engem két tanu előtt felpofozott. Én ezért nem megyek a bírósághoz, én nem kérek öntől elégtételt. Ellenben, miután ez így van, ahogy van, én fel vagyok pofozva és azonkívül abba a szörnyű helyzetbe kerültem, hogy egy férjnek ilyen jelentést kellett tennem neje szerelmi kalandjáról, ön beláthatja, hogy mi ketten nem érintkezhetünk többé egymással, sem emberileg, sem üzletileg. Ön csak természetesnek fogja találni, ha élek a szerződésünkben biztosított felmondási jogommal és ezennel azonnali hatállyal megvonom öntől a megbízatást. Én talán hibát követtem el, mikor ott a hely színén eleget tettem egy magasabb etikai felfogásnak, de úgy ebből, mint neje általi ütlegeltetésemből le kell vonnom a végső konzekvenciákat.

Dr. Spórum ájuldozva. Ezenneli… azonnali… Elájul, mint a második felvonásban.

Konrád csönget, Karolin belép.

Konrád. Az ügyvéd úr, mint rendesen, rosszul lett.

Karolinnal vizet, konyakot adnak neki.

Spórum magához tér. Karolin el.

Dr. Spórum. Köszönöm. Bocsánat.

Konrád. Ne vegye rossz néven, ha kifejezem csudálkozásomat. Most elájult. Az előbb, mikor a feleségéről bebizonyítottam, hogy… akkor úgy ült itt, mint akinek mindegy.

Dr. Spórum. Mert ön rám egy visszautasított szerelmes benyomását teszi, aki mindenáron bosszút akar állni egy hölgyön.

Konrád. Spórum úr! Viszont tudja, minek a benyomását teszi ön énrám? Fenyegeti az ujjával. Spórum úr! Dr. Spórum úr!

Dr. Spórum. Mi ez?

Konrád. Ön… ön énrám egy olyan férj benyomását teszi, aki nem egészen a kellő szigorral nézi felesége ledérségét.

Dr. Spórum. Mit akar ezzel mondani?

Konrád. Azt! Azt! Eltalálta! Azt!

Dr. Spórum. Uram!

Konrád. Kezdem hinni, hogy igen helyes volt önnel az összeköttetést megszakítanom!

Dr. Spórum nyugodtan. Nézze elnök úr. Ön egy komoly ember. Amilyen biztos volt tegnap, mikor ide bejött, hogy meg fog bízni a jogi képviseletével, – oly biztos most, hogy ezt a képviseletet megvonja tőlem. Tehát ennek vége. Tehát kár tovább beszélni, tehát: mars ki innen, és gyorsan, mert ha nem siet, megrugom a tradicionális helyen, mégpedig egyszerre mind a két lábammal, ez az én specialitásom.

Konrád szelíd mosollyal. Ehhez a mutatványhoz én önnek nem fogok alkalmat adni.

Indul kifelé. Lu belép.

Lu. Ah elnök! Ön még itt?

Konrád. Már megyek, asszonyom.

Lu. Máris? Elnök, ön siet.

Konrád. Oh igen, asszonyom. Kissé sietek.

Lu. Akkor hát… Isten vele. Mikor látjuk?

Konrád. Mostanában… nem igen hiszem…

Lu. Engem úgyse találna itt. Miért titkolódzunk ilyen kiváló kliens előtt? Úgy-e megmondhatom neki a dolgot, Mimikém? Mi ketten… válófélben vagyunk.

Konrád. Igen?

Lu. Igen. Válunk. Békésen, okosan. Mimi oly bölcs és oly nemes. Ő most egyedül marad.

Konrád. Áh! Mimi egyedül marad. Érdekes. És ön?

Lu. Én valószínűleg férjhez megyek. Egy igen előkelő vendéglőtulajdonoshoz. Nagyon kedves volna öntől, ha…

Konrád. Ha odajárnék ebédelni.

Lu. Igen. És ha ajánlaná ezt a restaurant-t előkelő bankembereknek, a többi elnököknek. Lekötelezne, ha segítene leendő férjemen.

Konrád. De asszonyom, ez csak természetes.

Lu. Leendő férjem megérdemli a támogatást.

Konrád. Oh, az teljesen irreleváns.

Szünet.

Lu. Egy kis konyakot?

Konrád. Köszönöm nem. Egy kis búcsút veszek. Isten önnel asszonyom. Uram! Meghajol és nagyon előkelően távozik.

Kis szünet.

Lu. Mondd kérlek: mi az: «irreleváns»?

Dr. Spórum. Azt teszi: nem fontos.

Lu. Köszönöm. Mondd: te védtél engem?

Dr. Spórum. Mi az? Hallgatózott?

Lu. Természetesen. Te védtél engem?

Dr. Spórum mérgesen. Igen! Hagyjon már békében!

Lu meghatva. Miért… védtél te engem?

Dr. Spórum mérgesen. Mondja, nem hagyja ezt abba? Rémesen idegessé tesz!

Lu. Az… irreleváns.

Dr. Spórum. Szörnyű teremtés! Micsoda helyzetbe hozott most is mindnyájunkat azzal, hogy váratlanul bejött ide!

Lu. Na hallod! Ez csak nagyon egyszerű helyzet volt! Gyorsan, folyékonyan. Őneki úgy kellett tenni, mintha én nem tudnám, hogy te tudod. Nekem úgy kellett tennem, mintha én még nem tudnám, hogy te már tőle tudod. És neked úgy kellett tenned, mintha nem tudnád, hogy én tudom, hogy te már tudod.

Dr. Spórum. Tényleg, roppant egyszerű.

Lu. Viszont azt el kell ismerned, hogy a mi helyzetünket tisztáztam azzal, hogy: válunk.

Dr. Spórum Elég szemtelen ötlet volt. És mi volt az a butaság, az a férjhezmenés… meg az a vendéglő-dolog?

Lu. Ez az ideálom. Van ennél szebb? Egy szerény kis vendéglő. Kis ház. Szép kis kert. Jó kis étlap. Rossz kis koszt.

A két munkás bejön és szó nélkül kiviszi az új iratszekrényt.

Lu. Mi az?

Dr. Spórum. A legújabb rendszerű iratszekrény rövid vendégszereplés után hazamegy. Isten veled. Szép új szekrény! Vigyék, vigyék!

Lu. Fájdalmas. De mit csináljak? Nem tudtam eladni magamat neki. Nem örülsz ennek?

Dr. Spórum. Dehogy nem. Táncolni ugyan nem tudnék örömömben, de bizony Isten fellélekzem. Elmúlt ez a gonosz álom.

Lu. És ezt nekem köszönheted!

Dr. Spórum. Köszönöm. Nem vagyok gazember! Ismét szűz vagyok.

Karolin belép.

Dr. Spórum. Mit akar, Karolin kisasszony?

Karolin. Ügyvéd úr… ne haragudjék, kérem, de én oly nyugtalan vagyok… Itt valami borzasztó történhetett…

Dr. Spórum. Az történt, hogy fellélekzettem, Karolin kisasszony. Ez kihallatszott az előszobába? – Nyugodjék meg. – Mi van a csomagokkal?

Karolin. Elég szépen viszik őket. Most visszafelé számolok: ötvenegy volt, most már csak huszonhat van. A táskát az asztalról elvéve: Huszonöt!

Lu a nagy aranyat elveszi az íróasztalról. Mi ez?

Dr. Spórum. Az elnök aranya!

Lu. Érdekes! A dollárnak még sincs az a nagy vásárló ereje, mint ahogy mondják! Fogja Karolin kisasszony, ezt én magának adom. Átadja.

Dr. Spórum. Pardon, az nem is a magáé.

Lu. Engem sohse az érdekel, hogy kitől veszem, hanem mindig csak az, hogy kinek adom.

Dr. Spórum. Magánjog Tündérországban.

Karolin. Nem értem, kérem…

Dr. Spórum. Jó, most kimehet, Karolin kisasszony. Majd egyszer elmesélem magának az egészet. Álom volt!

Karolin. Álom?

Dr. Spórum. Igen. És most ismét következik a valóság: a boldog, tiszta lelkiismeret, a számlák, az erkölcsi magaslat és ennek természetes következménye: a disznósajt. Karolinhoz, akinek kezében van az aktatáska. A táska visszamegy?

Karolin. Igen.

Dr. Spórum. Kár érte. Szép volt. Isten veled, te szép szőke aktatáska. Na menjen, vigye, vigye!

Karolin kimegy, kiviszi az aktatáskát.

Lu. Hát megyek én is, csak addig maradok, amíg értem jön a főpincér. Iderendeltem, hogy bemutassam neked.

Dr. Spórum keserüen. Gyöngéd figyelem. Igazán köszönöm.

Lu. Mi az? Ez téged bánt?

Dr. Spórum. Tudja Isten…

Lu. Csak nem fáj neked a pincér?

Dr. Spórum. Hát… tudod fiam… ha úgy gondolkozom egy kicsit…

Lu. Miksa! Egy tündér nem magánszemély! Azt nem lehet kisajátítani! Egy tündér az egész világé! Az embereké, az állatoké, a virágoké, a bogaraké, a pincéreké!

Szünet.

Dr. Spórum kis szünet után. Nézze gyermekem. Most én szeretnék magának mondani valamit, ami nem hasonlít azokhoz, amiket eddig mondtam.

Lu. Nos?

Dr. Spórum. Most… most igazán nem bánnám, ha megcsókolna.

Lu. Én? Téged?

Dr. Spórum nagy zavarban. Igen.

Lu. És… érzékileg?

Dr. Spórum. Igen.

Lu. Érdekes. Tegnap nem akartál.

Dr. Spórum. Az más volt. Most változott a helyzet. Most már… ennek a dolognak… nincs erkölcsi akadálya.

Lu. Jaj! Most már megint van, szegény jó Miksám!

Dr. Spórum. Hogyhogy?

Csöngetnek.

Karolin belép.

Dr. Spórum. Mi az? Kidobta?

Karolin. Nem, ez nem számla volt. Egy úr van itt. A hölgyet keresi.

Lu. Jöjjön be.

Főpincér belép.

Lu rámutat. Ő az! Ő az erkölcsi akadály!

Karolin kimegy.

Dr. Spórum. Ön az erkölcsi akadály?

Főpincér. Igen, kérem.

Dr. Spórum. Ön az a bizonyos pincér?

Főpincér. Igen, kérem. Én vagyok.

Dr. Spórum. Gratulálok, fiam, szívből gratulálok.

Főpincér. Nagyon köszönöm, ügyvéd úr.

Dr. Spórum. Ön… ön igen helyesen tette, hogy a bárányt a meredély széléről visszarántotta.

Főpincér. Uram, ez kötelességem volt.

Dr. Spórum. Na, hát kötelessége éppen nem volt.

Lu. Dehogynem! Tudniillik… Még nem mondtam? Ő a vőlegényem. Ő lesz az a vendéglős. Férjhez megyek hozzá.

Dr. Spórum. Miért?

Lu. Mert ő elvesz. Régi igazság: az ember csak olyanhoz menjen feleségül, aki elveszi.

Dr. Spórum. Ez már igaz.

Főpincér. Így hát kötelességem volt… közbelépni. Oh, volt szó önről is, Lu sírt és azt mondta: «most megint nem lesz mit enni Spórumnak.»

Dr. Spórum. És mit mondott ön?

Főpincér. Én azt mondtam: annyi baj legyen.

Dr. Spórum. Nemes szív.

Főpincér. «Meg aztán» – mondtam – «most vendéglőnk lesz, majd adunk neki enni, ha éhes.» Nekem nem az az érzésem, hogy mi bármivel is tartozunk önnek.

Lu. De nekem az az érzésem! Ne félj, Miksa, amíg engem látsz!

Dr. Spórum. Nem is. Én csak akkor félek magától, ha nem látom!

Lu a főpincérhez. Most pedig menj ki, várj egy pillanatig az előszobában, rögtön jövök. Egy utolsó kérésem van még az ügyvéd úrhoz.

Főpincér kimegy.

Dr. Spórum az íróasztalhoz ül és meggyujtja a lámpáját. Na mi az, édes fiam?

Lu. Arra akarlak kérni… Nézd édesem: a vőlegényem most megvásárol egy kis vendéglőt. A kérésem…

Dr. Spórum. Hogy én is járjak oda ebédelmi.

Lu. Azt nem is kérem, az olyan természetes. Nagyon előkelő vendégeink lesznek: bankárok, elnökök, Metz államtitkár, stb. De mást akarok kérni tőled. Nézd… Mici… annyi jogi dolog van e körül… adásvételi szerződés, átiratás, telekkönyv, adó, illeték, provizió! És az ügyvédek olyan drágák! Csináld ezt mind meg a vőlegényemnek…

Dr. Spórum. Ingyen.

Lu. Igen, ingyen. Jó?

Dr. Spórum. Jó. Nagyon jó.

Lu. Nézd, Mici, én magamnak nem tudok kérni semmit… Hisz te tudod.

Dr. Spórum. Tudom.

Lu. De máson segíteni, ez a specialitásom. Most nála vagyok tündér. Megteszed?

Dr. Spórum. Hogyne, nagyon szívesen.

Lu. És ingyen.

Dr. Spórum. Ingyen, ingyen. Hogyne.

Lu. És csak járj oda ebédelni és viszont mi meg adunk neked kosztot.

Dr. Spórum. Ingyen.

Lu. Azt nem. Nem ingyen, csak olcsóbban. Gyere ki és nézd meg egyszer. Írd fel a címet: Külső Soroksári-út 427/b. «Vendéglő a jó tündérhez.»

Dr. Spórum. Várj fiam, felírom. Ceruzát vesz elő. Ejnye… ez a ceruza nem fog… Beleteszi a gépbe… Meghegyezem a ceruzahegyező gépen… Utoljára… Mielőtt még ezt is visszaviszik… A lámpát maga felé fordítja, arca fényben fürdik, ő csendesen beszél tovább… Mielőtt még visszaviszik… Ezt a kedves ceruzahegyező gépet… még egyszer meghegyezem rajta… a ceruzát…

Lu miközben a sötétedő szobában lábújjhegyen az ajtó felé megy. Halkan… négyszázhuszonhét bé…

Dr. Spórum halkan… meghegyezem… a ceruzát… forgatja a gépet.

Lu ezalatt lábújjhegyen kilopózik a szobából és becsukja maga mögött az ajtót. Spórum mosolyogva csöndesen tovább hegyezi a ceruzát, mialatt legördül a

FÜGGÖNY.

A nézőtér sötét marad. Mikor a függöny legördül, abban a pillanatban a függöny elé lép frakkban a színházi titkár s kezével jelt ad, hogy beszélni akar.

Titkár. Bocsánat, hölgyeim és uraim! Szíves meghallgatást kérek! A színház titkárja vagyok. Pár percre még szeretnők igénybe venni becses türelmüket. Itt most egy kis történetet játszottunk el Önöknek. A történet befejeződött, a függöny legördült, a játéknak tulajdonképpen vége. Ne vegyék rossz néven, ha kissé izgatott vagyok, de egy kísérletről van szó. Évezredek óta játszanak a színházak mindenféle történeteket: szomorúkat és vidámakat, és mikor a darabnak vége, a függöny legördül, a közönség távozik. Távozik azzal, mondjuk… hogy az ifjú szerelmesek egymáséi lettek, a dolog jól végződött: happy end. Vagy távozik azzal, hogy a hős rosszul járt, a dolog rosszul végződött, – unhappy end. De mindig azzal távozik, hogy vége van. Pedig… Istenem… nincs vége. Csak pontot tett a szerző. Csak elhallgattak a színészek. Minden történet száz évig történik tovább, – csak mi türelmetlenek vagyunk, és egy bizonyos ponton hazamegyünk. Azt bátorkodom ajánlani Önöknek, hogy most az egyszer tegyünk kivételt ez alól az évezredes szabály alól. Nézzünk bele egy rövidke időre, pár pillanatra csak, ennek a kis társaságnak, aki itt most Önök előtt élt, a messzi jövőjébe. Egyszer nézzük már azt is meg, mi lesz egy mesének a személyeivel, mondjuk tíz év mulva. Mint egy messzelátóval egy messzi csillagba, nézzünk bele az életük messzi, messzi jövőjébe, hirtelen világítsunk rá egy reflektorral öt percére a jövő életüknek… Csak egy pillantás az egész! Egy rövid pillantás! Tehát: Most múljon el tíz év, – és aztán gördüljön fel még egyszer a függöny! A titkár visszamegy a függöny mögé, a nézőtér kivilágosodik.

Rövid szünet.

UTÓJÁTÉK.

A rövid szünet után gongütés. Lassan teljesen elsötétedik a nézőtér. A függöny koromsötétben gördül fel. Szín: az első felvonásbeli szeparé, közepén hat személyre díszesen terített asztallal. Oldalt, asztalkán likőrök, poharak, szivar, cigaretta. Egy széken kosárban sok apró virág. Semmit se látni, csak Lu hangját hallani a sötétből, amint jókedvűen fecseg Karolinnal.

Lu… nagyon kedves tőled, hogy eljöttél segíteni. Igazán kedves. Tudod, nekem nagy szenvedélyem szépen teríteni, asztalt díszíteni. Lassan világosodik a színpad. Lu az asztal körül nagyon élénken foglalatoskodik, a terítékeket, poharakat, virágokat rendezgeti, stb. Ezt a rendezgetést, lázas sürgés-forgást egy pillanatra se hagyja abba, egészen addig, amíg a végén le nem ül az asztalhoz a többiekkel. Lu nem változott semmit. A haja világosszőke, még akkor is, ha az első felvonásban sötétbarna volt. Karolin meghízott, kissé meg is őszült. Mind a ketten estélyi ruhában vannak. A férfiak, akik jönni fognak, szmokingban vannak, mind megöregedtek, megőszültek.

Lu… Tudod, nem szeretek semmit se másokra bízni. Mindent magam szeretek csinálni. Mindent magam! Egészen kivilágosodik. Mindent magam! Mit szólsz, milyen ünnepélyesen van megterítve ez az asztal!

Karolin. Igazán gyönyörű.

Lu. Most segíts így szétszórni a virágokat. Karolin segít. Jobban szeretem így szétszórva a virágot, mint azt a sablonos nagy csokrot a középen. Rendezgetik a virágokat. Azért nem tagadom, izgatott vagyok. Mégis megható. Ha meggondolom, hogy ezt a napot is megértem: a házasságom tizedik évfordulóját!

Karolin. És milyen fiatal maradtál.

Lu. Mert boldog vagyok. És ez a férjem érdeme. Ideális férj! Istenem, tíz éve! Ma tíz éve, hogy megesküdtünk!

Karolin. Hogy’ repül az idő!

Lu. Igen, az idő repül. Oda még tegyél egypár virágot. Tudod, azért választottam az ünnepi vacsora színhelyéül ezt a szeparét, mert annyi emlék fűz ahhoz az egyetlen estéhez, amit tíz év előtt itt töltöttem! Oda is kell még egypár virág. Ez a szeparé döntötte el akkor mindnyájunk sorsát. A névcédulákat tedd a poharakra. Furcsa lesz most megint, itt vacsorázni a vendégeimmel. Onnan vegyél el pár virágot, ott sok van. Hallatlan! Nyolc órára hívtam őket és késnek. Egytől-egyig mind késnek, téged kivéve. És mit szólsz a férjemhez, hogy még nincs itt! Neki kellene lennie az elsőnek! Hallatlan! A tízéves házassági évfordulóján elkésni!

Karolin. Elég, ha az esküvőn ott volt pontosan.

Lu. Na hallod! Hány óra?

Karolin. Nyolc óra egy perc.

Lu. Hallatlan! Fél kilenc és a férjem még nincs itt!

Főpincér belép.

Lu. Na végre, hogy itt vagy! Kilenc óra! Megöleli, megcsókolja. Hol voltál olyan sokáig?

Főpincér. Egy ismerősöm fogott meg és nem tudtam megszabadulni tőle!

Lu. Ülj le. Állj fel és igyál valamit. Karolin, adj neki inni valamit.

Főpincér. Kézcsók. Köszönet.

Lu. És segíts te is egy kicsit nekünk. Rakjuk a székeket az asztal köré. Rakják. Szeretem, ha a vendégeim kényelmesen ülnek, nem összeszorulva, mint a heringek. Nagyszerű vacsora lesz. Gyönyörű stiriai kappan, akkora, mint egy sas. Láttam, amikor elkezdték sütni. Ne mosolyogj, a te vendéglődben sohse volt ilyen. Általában, a te vendéglődben jó sör volt, de gyalázatos volt az étel. Azért mentél csődbe. Gyujts rá, ott a cigaretta. Nem születtél vendéglősnek. Örülhetsz, hogy itt visszakaptad a régi állásodat. Vannak emberek, akik nem főnöknek születtek, hanem alkalmazottnak. Te is ilyen vagy.

Főpincér. Ha te feleségül jöttél volna hozzám, jobban sikerült volna minden.

Lu rendezgetve. Ne beszélj annyit. Jobb volt, hogy még mint menyasszony és vőlegény váltunk el, mintha mint férj és feleség váltunk volna el.

Főpincér. Alapjában véve mindegy. Elváltunk, te máshoz mentél férjhez, neked jó volt, nekem rossz.

Lu. Ne légy szentimentális, inkább nyísd ki a likőrös üvegeket. Ma legyünk nagyon jókedvűek! Mit szóltok! Hát nem bosszantó ez? Kilenc óra és a férjem még mindig nincs itt!

Dr. Spórum belép. Nincs szakálla.

Lu. Na végre, hogy itt vagy! Fél tíz! Megöleli, megcsókolja. Mért nem vagy pontos? Hol voltál ilyen sokáig?

Dr. Spórum. Egy tanítványom volt nálam, nem ment le a nyakamról.

Lu rendezkedve. Amíg szakállad volt, pontos voltál.

Dr. Spórum. Na látod! És mégis, hogy’ intrikáltál a szakállam ellen!

Lu. Sajnálod?

Dr. Spórum. Hogyne. Most, hogy egyetemi tanár vagyok, nagy szükségem volna rá.

Lu. Hát növeszd meg.

Dr. Spórum megfogja Karolin kezét. A feleségem nem engedi.

Lu. Mi az, Miksa! A feleségedet meg se csókolod?

Dr. Spórum. Dehogy nem. De te annyit beszélsz, hogy eddig nem jutottam hozzá. Megcsókolja Karolint.

Karolin. A gyerekek lefeküdtek?

Dr. Spórum. Igen, angyalom. Légy nyugodt, már mind alszanak.

Lu. Mind a hat?

Dr. Spórum. Mind a hat. Sóhajt.

Lu rendezkedve. Ne sóhajts, örülj, hogy van rendes jövedelmed és van hozzá hat szép egészséges gyermeked. Ennél nincs szebb. Karolin, büszke lehetsz rá.

Karolin. Büszke is vagyok, de egy kicsit sok.

Lu. Én mondtam a negyediknél, hogy hagyjátok abba. De aztán lett még kettő.

Dr. Spórum. Én vagyok az oka.

Lu. Azt tudom, édesem. Add ide azokat a kis poharakat. Spórum is segít. Köszönöm. A volt vőlegényem is meg van híva. Spórum kezetfog a főpincérrel. Szétnéz. Igyál valamit, Miksa. Mit bámulsz?

Dr. Spórum. Furcsa. Én először vagyok itt.

Lu. Pedig ebben a szobában találtalak a telefonkönyvben. Igyál egy kis vermutot. Főpincérhez. Adj neki egy kis vermutot. Karolinhoz. A karperecemet nézed? Az uramtól kaptam a mai évfordulóra.

Karolin. Hány brilliáns van benne?

Lu. Negyven kicsi és öt nagy. Főpincérhez. A soffőrömnek adattál vacsorát?

Főpincér. Hogyne.

Lu. Később majd intézkedjél, hogy ő is kapjon egy kis pezsgőt. De ne sokat. Most már igazán ideges vagyok. A legnagyobb neveletlenség a férjemtől, hogy még mindig nincs itt. Fél tíz, ti már itt vagytok és a férjem még mindig nincs itt!

Konrád belép.

Lu. Na végre, hogy itt vagy! Tíz óra! Megöleli, megcsókolja. Mért váratsz magadra? Hol voltál ilyen sokáig?

Konrád. Londonnal telefonáltam és sokáig nem kaptam összeköttetést.

Üdvözli a többieket.

Lu. Igyál valamit. Ma legyünk nagyon vidámak. Szeretsz?

Konrád. Változatlanul és örökké!

Lu. Akkor igyál még valamit. Spórumot is szereted?

Konrád. Amióta a történetét ismerem, direkt imádom. – Milyen ízléssel van terítve ez az asztal! És milyen kedves gondolat tőled, hogy ebben a szeparéban jövünk össze… szétnéz.

Lu. Emlékszel még rá?

Konrád. Én ne emlékezném?

Lu. Sőt a volt vőlegényem is itt van.

Konrád. Ön most ismét itt pincér?

Főpincér. Igen. De ma vendég vagyok.

Konrád. Bravo. Kezet fog vele.

Lu rendezkedve. Így ni. Most minden rendben volna. El lehetne kezdeni a vacsorát, ha a férjem itt volna. Konrádhoz. Bocsásd meg neki, hogy késik, de biztosan a te vállalatod üzleti ügyében szaladgál.

Konrád. Az valószínű. Milyen szerencse, hogy ilyen kitűnően bevált európai vezérigazgatómnak! Tündér, őt neked köszönhetem! Te protegáltad!

Lu. Te meg gazdag embert csináltál belőle. Kvitt. Hanem mondjátok, nem felháborító, hogy ti már mind itt vagytok, fél tizenegy és épen csak a férjem nincs itt?!

Államtitkár belép.

Lu. Na végre, hogy itt vagy! Tizenegy óra! Megöleli, megcsókolja. Hogy lehet így elkésni? Hol voltál? Mi dolgod volt?

Államtitkár. A titkárom tartott fel, ezer bagatell ügyet kellett még elintéznem. Üdvözli a többieket. Órájára néz. Nyolc óra hat perc, pontosan.

Lu. Ne beszélj annyit. Mindnyájan későn jöttek, a vacsora pont nyolcra volt mondva, de hogy te, mint férjem, mint házigazda és mint ünnepelt utolsónak jösz, ez mégis sok.

Konrád. Bocsánat, én megvédem vállalatom büszkeségét! Kezet fog vele.

Lu a többiekhez. Tíz éve nem tudom pontosságra szoktatni. Az államszolgálatban megtanulta a pontatlanságot és nem enged belőle most se, pedig már tíz éve kereskedő. Boldoggá tesz, de nem pontos. Megcsókolja. Emlékszel erre a szeparéra? Mikor megismerkedtünk? Mikor olyan rosszul viselted magadat?

Államtitkár. Én ne emlékezném?

Lu. Tízévi házassággal büntettelek meg ezért!

Államtitkár. Büntetés? Halljátok ezt? Tízévi boldogság! Boldogság, amit az én drága kis feleségemnek köszönhetek…

Lu közbevág. Ne légy szentimentális, késő van, üljünk le. Mindenkinek ott van a neve a helyén. Leülnek. A főpincérhez. Te meg szólj ki a kollegáidnak, hogy kezdhetik szervírozni a vacsorát. Főpincér kiszól az ajtón és visszaül helyére. Remélem mind éhesek vagytok, mert olyan vacsora van… a színpad sötétedni kezd… büszkén mondhatom, olyan vacsora van, amivel meg lesztek elégedve… sötétedik. Vidám fecsegés. A többiek is csevegnek… mondhatom, elvállalom érte a teljes felelősséget… Tovább beszél, koromsötét van, semmit se látni, csak mindnyájuk vidám zaját hallani, miközben sötétben gördül le a

FÜGGÖNY

MOLNÁR FERENC MŰVEI
HÚSZ KÖTETBEN

Regények és elbeszélések:

- 1. Az éhes város. Regény.

- 2. A Pál-utcai fiúk. Regény.

- 3–4. Andor. Regény 2 kötetben.

- 5. Rabok. Regény. – Ismerősök. Elbeszélések.

- 6. Az aruvimi erdő titka. – A gőzoszlop. Két regény egy kötetben.

- 7. Muzsika. Elbeszélések. – Egy gazdátlan csónak története. Regény.

- 8. Ketten beszélnek. Párbeszédek. – Éva. Regény.

- 9. Kis Hármaskönyv. – Az óriás. Elbeszélések.

- 10. Józsi. – Gyerekek. Elbeszélések.

- 11. Pesti erkölcsök. – Hétágú síp. Szatirikus rajzok.

- 12. Toll. – Ma, tegnap, tegnapelőtt. Karcolatok.

- 13–14. Egy haditudósító emlékei. 2 kötet.

Színművek:

- 15. A doktor úr. – Józsi. – Az ördög.

- 16. Liliom. – A testőr. – A farkas.

- 17. A fehér felhő. – Farsang. – Úri divat.

- 18. A hattyú. – Színház.

- 19. Égi és földi szerelem. – A vörös malom.

- 20. Az üvegcipő. – Riviera. – Játék a kastélyban. – Olympia.

A 20 kötetes teljes sorozat dús aranyozású egészvászonkötésben 125·– pengő.

Franklin-Társulat kiadása

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK A JÓ TÜNDÉR ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- A JÓ TÜNDÉR

- SZEMÉLYEK

- ELSŐ FELVONÁS.

- MÁSODIK FELVONÁS.

- HARMADIK FELVONÁS.

- UTÓJÁTÉK.

- MOLNÁR FERENC MŰVEI HÚSZ KÖTETBEN

- THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE