Kaksi morsianta
Date: 2026-02-27T00:00:00+00:00
Keywords: Comedy plays; One-act plays; Finnish drama -- 20th century

The Project Gutenberg eBook of Kaksi morsianta

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Kaksi morsianta

Yksinäytöksinen pila

Author: Kaarlo Hemmo

Release date: February 28, 2026 [eBook #78071]

Language: Finnish

Original publication: HelsinkiHelsinki: G. W. EdlundKust.Oy Kirja, 1914

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/78071

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KAKSI MORSIANTA ***

language: Finnish

KAKSI MORSIANTA

Yksinäytöksinen pila

Kirj.

KAARLO HEMMO

Helsingissä, Kustannusosakeyhtiö Kirja, 1914.

HENKILÖT:

ANTERO, räätälimestari.
ELVIIRA, hänen vaimonsa.
TOIVO, heidän poikansa.
SUSANNA, palvelijatar.
AAPELI, pehtori.
MIKKO HELISEVÄ, kellonsoittaja.
SIVIÄ, hänen tyttärensä.
EULAALIA, neiti, postinhoitajatar.
RÄÄMÄNEN, kauppias.

Tavallinen hyvänpuoleisesti kalustettu huone, jossa on 3 ovea ja kaksi akkunaa.

Ensimäinen kohtaus.

ANTERO. No, joko taas alat veisata tuota vanhaa virttä! Etkö jo, eukkoseni, vähitellen siihen kyllästy? Kun nyt kerran olemme maalle muuttaneet, niin meidän on täällä tyytyväisinä myöskin oltava. Ja mikä täällä rauhallisessa elämässä on ollessa?

ELVIIRA. Vai mikä on ollessa! Sanohan nyt ensiksikin, mistä otat avun, jos esimerkiksi satut sairastumaan, kun lääkäriä ei ole mailla ei halmeilla. Ja minäkin olen niin kivuloinen, että…

ANTERO. … tahdot liiallisen terveyden vuoksi haleta, jos saan luvan pientä pilaa pistää… Mutta olemmekos sitten niin koko maailman takana, ettei tänne voisi lääkäriä tarvittaessa saada? Sitä paitsi maaseudun raittiissa ilmassa pysyy terveenä, eikä lääkäriä kaivata. Ja eiväthän naisten taudit ja koiran nilkutus ole pitkäaikaisia…

ELVIIRA. Maaseudun raittiissa ilmassa — kaikkea sitä pitää kuullakin! Mitenkä ilma täällä raittiina pysyy, kun tunkioita on joka paikka täynnä, tunkioita, jotka mitä ihaninta lemua auliisti jakavat…

ANTERO. Tunkio on taikinan äiti, oli minun isänisäni aina sanonut, ja samaa mielipidettä olen minäkin.

ELVIIRA. Aina sinä puhut esi-isistäsi, noista maalaisraukoista, jotka eivät ole osanneet, eivätkä vieläkään osaa muuta ajatella, kuin tunkioita ja…

ANTERO. Mutta kaupunkilaiset ne vasta olisivat parkoja, jos ei maalaisraukkoja olisi, sillä…

ELVIIRA. Olkootpa vaikka satakertaisesti parkoja, se ei nyt tähän kuulu…

ANTERO. Ja sehän se juuri tähän kuuluukin, koska taasen rupesit veisaamaan sitä vanhaa virttäsi…

ELVIIRA. Ja sitä virttä minä veisaan aina, enkä ennen lakkaa, kuin sinä kerrankin vastaat, mistä syystä me muutimme maalle kaupungista.

ANTERO. Olenhan sen jo monta kertaa sanonut ja saatanhan sen vieläkin sanoa. Vaikka liikkeemme kylläkin menestyi, emme kuitenkaan ole niin varakkaita, että olisimme voineet koko kaupungin vaatetuksessa pitää, nykyajan ihmiset kun eivät koskaan pukujaan maksa, huolimatta siitä, että tahtovat aina muodinmukaisina liikkua. Minusta nähden tosin ihmiset muutelkoot muotejaan niin paljon kuin haluavat, kunhan vain pysyisivät vanhassa muodissa siinä, että maksaisivat pukunsa, eivätkä räätälejä pitäisi hyväntekijöinään. Ja sillä tavoin on asia, eukkoseni, että jos vielä muutamia vuosia olisi saatu toisten pukimista huolehtia, kävelisimme itse nyt "kuninkaan uusissa vaatteissa", paratiisin puvussa, ja hampaamme joutaisivat naulaan. Mutta sitä paitsi oli toisena tärkeänä tekijänä maalle muuttoomme oma rakas ja ainokainen poikamme, joka on saatava kiinnitetyksi turpeeseen, koska hän…

ELVIIRA. Vai turpeeseen! Miksi et sanonut tunkioon?

ANTERO. No, olkoon menneeksi, jos niin tahdot. Katsohan! Hänellä ei ollut halua lukea, liikealalle ei pyri, eikä myöskään tahdo ruveta ammattilaiseksi. Jos hänet nyt saisimme mieltymään maanviljelykseen, niin silloin ainoastaan hyvyys vikana olisi.

ELVIIRA. Annetaan lapsen rauhassa kehittyä ja kasvaa, niin…

ANTERO. Nuorena vitsa on väännettävä. Eikä hän sitä paitse ole enää lapsi, hän kun on jo 20 vuotta täyttänyt. Jos tässä vain yhäti odotetaan ja odotetaan, niin kurki kuolee, ennenkuin suo sulaa. Eikös niin? Ja kun olemme vastuunalaisia lapsemme tulevaisuudesta, on meidän siitä huolehdittava. Jokaisella on kutsumuksensa. Meidän pojan kutsumus on ehkä maanviljelys, kun vain saamme hänet siihen kiintymään ja mieltymään.

ELVIIRA. Kunpa hän mieltyisi. Mutta pahoin pelkään, ettei niin tapahdu, koskapa hän taaskin on monta päivää oleksinut kaupungissa, vaikka ainoastaan lupasi siellä pistäytyä.

ANTERO. Niin lupasi. (Katsoo kelloon.) Nythän on junalta tuloaika. Ehkäpä hän jo tuossa tuokiossa astuu sisään. (Menee akkunaan.) Kas, kuka tuommoisella vauhdilla rautatieltä päin ajaa — sepäs on vasta kyytiä! Hm! Tuohan tuo näkyy olevan kauppias Räämänen. No, se mies on hullu ajamaan. Mutta niinhän sitä sanotaankin, että maailmassa on hulluja 14 eri lajia, ja hevoshullut vielä päällisiksi. Ja tuo Räämänen se on hevoshullu, on se. Minäpä avaan akkunan ja koetan nenäliinaa huiskuttamalla saada hänet sen verran kulkuaan hiljentämään, jotta saan kysyä, tuleeko hän kaupungista ja näkikö siellä meidän poikaamme. Hei mies! Pysähdytä, pysähdytä!

Toinen kohtaus.

RÄÄMÄNEN (ulkona tiellä). Ptruu, ptruu!

ANTERO. Mistä sinä semmoisella tuhannen vauhdilla ajat, kuin tulisit ampiaispesästä?

RÄÄMÄNEN. Ptruu! Kaupungista! Ptruu! Kas, kuinka se nyt keikkuu! Ptruu, ptruu!

ANTERO. Näitkö meidän poikaamme Toivoa ja kuulitko, koska hän palajaa kotiin?

RÄÄMÄNEN. Hän olisi tullut jo tässä junassa, mutta kun hän sai
Morsiamen, täytyi hänen jäädä tavarajunaan. Ptruu, Ptruu!

ANTERO. Minkä sai?

RÄÄMÄNEN. Ptruu! Morsiamen sai. Kyllä häntä nyt moni kadehtii, sillä, se oli parhain voitto… Ptruu, ptruu… Hän sai Morsiamen… ja se oli oikea onnenpotkaus. Ptruu! No, kun et nyt malta seista, niin mene sitten semmoista kyytiä, että häntäjouhesi soivat, kuin viulunkielet — hih! (Ajaa).

ANTERO. Ptruu! Elä mene, kuule! Nyt se mokomakin hevoshuijari hävisi tomupilveen, niinkuin profeetta Elias ennen taivaan pilviin. Äsh! — Sanopas nyt, hyvä eukkoseni, mitä tämä oikeastaan on?

ELVIIRA. Niin, — mitä tämä on?

ANTERO. Onkos Toivo sinulle koskaan naimapuuhistaan puhunut?

ELVIIRA. Ei koskaan. Mutta kun häntä olen neuvonut, varotellut ja ohjaillut, on hän pyytänyt, että hänen annettaisiin olla rauhassa, niin hän kyllä kerran vielä tuottaa iloakin. Ja siitä syystä minä olen ollut hellä ja sääliväinen häntä kohtaan…

ANTERO. Kukapa vanhempi ei olisi hellä omaa lastansa kohtaan, kun hellyys ei vain rajattomiin mene, niin että se turmelee hellyyden esineen. Mutta tälläkertaa ei sovi ruveta näistä seikoista juttelemaan, sillä meidän on nyt päästävä selvyyteen, mitä Räämänen tarkoitti, sanoessaan, että meidän Toivolla on morsian. (Katsoo kelloon). Eihän tuohon kovin pitkiä aikoja enää ole, kun tavarajuna saapuu. Mutta hauskaa olisi jo sitä ennen päästä asiasta selvyyteen. Mitä on nyt tehtävä?

ELVIIRA. Minäpä tiedän keinon! Soitetaan kaupunkiin Eufrosyne Modeqvist'ille, joka on Toivo-poikamme kummitäti. Varma olen, että Toivo on käynyt hänen luonaan ja hän siis kyllä kaikki tietää. (Soittaa.) Olkaa ystävällinen ja yhdistäkää kaupunkiin rouva Modeqvist'in muotiliikkeeseen. Onko paljon puheluja? Vai ei yhtään. Sepä oli hyvä! Onpas joskus puhelematontakin aikaa. No, olepas nyt, pappaseni, levollinen. Tuossa tuokiossa meillä on perinpohjainen tieto käsissämme… Kas, päivää, päivää! Sinä satuitkin itse puhelimeen. Tämä on Elviira. Terveisiä meiltä. Mitä sinulle kuuluu? On hauskaa, että olet terveenä. Kiitos! Terveitä olemme mekin. Vai tehdään leningit nykyisen muodin mukaan niin kapeita, että tuskin astumaan kykenee. Sepä hassua! Mitä? Tahtoisitko, että minäkin semmoisen tilaisin? Hahhah! Eihän semmoinen sovellu vanhalle, lihavalle ihmiselle. Mutta kuulehan! Kävikö meidän Toivo sinun luonasi? Vai kävi. Mitä? Olitko saattamassa häntä ja hänen morsiantaan asemalle? Ei hän ole meille soittanut eikä edes halaistua sanaa hiiskunut. Onko sinun mielestäsi soma veitikka sellainen poika, joka vanhemmiltaan niin tärkeät asiat salaa, vieläpä on sinuakin pyytänyt vaiti olemaan? Senkö tähden muka, että ilomme olisi suurempi? No, kyllä me olisimme iloinneet, vaikka olisimme tietäneet aikaisemminkin. Mutta miksi hän ei tullut jo matkustajajunassa? Vai tarvittiin erityinen vaunu. Onko se morsian nuori ja sievä? Vai niin on nuori ja sievä, että monet kadehtivat Toivoa…

ANTERO. Sitä samaa Räämänenkin sanoi.

ELVIIRA. Vai oikein onnenpotkauksen katsot Toivoa kohdanneen…

ANTERO. Aivan samoin sanoi Räämänenkin…

ELVIIRA. No, sanopas, onko hän punaposki ja hyväntah… Mitä? On kokonaan punainen sekä hyväkulkuinen… Mitä? En ymmärrä… Herranen aika! Mikä isku se oli? Yritin korvani menettää, kuin ylimäisen papin palvelija… Halloo, halloo! Ei kuulu mitään… Tulehan sinä, pappaseni, puhelimeen. Minä en enää tahdo puhua, kun sain mokoman jysäyksen — hyi!…

ANTERO (menee). Mistäs nyt riena tuli taikinaan? Halloo! Missä on? Miksi keskeytettiin puhelu täältä rouva Modeqvist'ille? Mitä? Ovatko langat sekaisin? Mikäs nyt sitten tänään on, että kaikki ovat sekaisin. Onko ylösotettu? No, laskekaa alas. Toisetko puhuvat? Mutta täältä tahdotaan myöskin puhua. Prrr! Sepäs nyt päräjää. Kyllä tämäkin laitos on kuin anoppimuori, joka silloin on epäkunnossa ja päräjää, kuin sitä parhaiten tarvitsisi… Prrr! Halloo, halloo! Rouva Modeqvist'ille juuri pyritään… Kuka? Neiti Hienonenko? Mitä? Sulhasenneko tahtoo, että uudesta leningistänne on tehtävä hyvin kapea, kuten nykyinen muoti vaatii? Mutta eikö hän pitäisi enemmän, jos olisitte paitasillanne? Juoskaa, mokomatkin kapeahameiset, jos juosta voitte, tiehenne häiritsemästä. Prrr! Sepäs on pärinää. Prrr! Ei! Pois minä nakkaan koko kahvimyllyn vääntimen… Niin, tässä tätä nyt ollaan, eikä ole tultu hullua viisaammaksi… Mutta olemmehan kahdelta henkilöltä kuulleet, että pojallamme on morsian ja että hän on morsiamensa kanssa kotimatkalla. Mitäs me muuta tietoa tarvitsemmekaan? Ei siis muuta, kuin juhlallista vastaanottoa valmistamaan!

ELVIIRA. Minusta on kuitenkin ihmettä, miksi hän oikein erityisen vaunun tarvitsi? Olisiko morsian mahdollisesti orpo ja rikas sekä tuo jo kaikki tavaransa tullessaan? Ja niin mahtaa ollakin, koskapa Toivo on aina sanonut, että hän vielä kerran iloakin vanhemmilleen tuottaa.

ANTERO. No, oli miten oli! Pääasia on, että valmistamme juhlallisen vastaanoton. Käske tuomaan minulle parranajovettä ja ala itsekin pukeutua. Ei morsianta joka päivä taloon tuoda. No, eukkoseni, nyt on liikuttava!

ELVIIRA. Se on totta, se on totta. (Menee).

ANTERO. Kai se on tuo eukkoseni oikeassa, että Toivo-poikamme morsian on orpo ja rikas, joka nyt suoraapäätä tulee meille, uuteen kotiinsa, kaikkine aarteineen. Hyvää kuuluu! Mutta aika velikulta poikamme kuitenkin on, kun mitään hiiskumatta tuommoisia urotöitä toimittaa. Ei se poika ole mahinneesta luusta tehty, eipä totisesti! Semmoisesta pojasta kannattaa vanhempien olla ylpeitä. Ja kyllä hänet osataan asiaan sopivalla tavalla kodissaan vastaanottaa, niin että morsiankin, tuleva miniämme, huomaa saavansa ymmärtäväiset appivanhemmat. (Menee vaatekaapille.) Aivan parhaimman takin minä nyt ylleni puen, takin, jota ainoastaan kerran kirkossa olen käyttänyt. Se onkin takki, joka kelpaisi vaikka senaattorille. Ja leukani minä ajelen niin puhtaaksi, että se loistaa kuin Naantalin aurinko ja on sileä kuin kananmuna. Eihän sitä tiedä, millä tavoin tulevaa miniäänsä on tervehdittävä. Kentiesi on häntä pyhällä suunannolla vastaan otettava, eikä silloin sovi karkealla parransängellä hänen sieviä poskusiaan raapia. Hihhih, kuinka hauskaa! Kunpa se partavesi nyt vaan joutuisi!

Kolmas kohtaus.

SUSANNA. No, mikäs sen kynnyksen nyt on korottanut, kun yritin kompastua ja kaataa kuuman veden! Kas, mattoko siinä on jaloissa vai mikä vaaterutale siellä on?

ANTERO. Missä Susannan silmät ovat, kun ne eivät omassa päässäsi ole? Siihen tuolin selkämykseen olin asettanut kaikista parhaimman takkini ja nyt Susanna sotki sen likaisiin jalkoihinsa ja roskaisiin kenkiinsä… Äsh!

SUSANNA. Puhtaat minun jalkani ovat, eikä kengillänikään ole lantaa vedetty.

ANTERO. No, no! — Onkos se vesi tarpeeksi kuumaa?

SUSANNA. Kyllä sillä katkeaa, vaikka karjusian harjakset…

ANTERO. Susannan pitää ajatella, mitä hän sanoo. Eihän Susanna ennen ole sanonut kaikkea, mitä sylki suuhun tuo.

SUSANNA. Sekaisin tässä pää menee, kun yht'äkkiä nousi semmoinen mylläkkä, että koko talo taitaa ylösalaisin kääntyä. Rouva juoksee itse, minkä kerkiää, ja muita komentaa, että pitäisi kymmenen työtä olla tehtynä aivan samassa silmänräpäyksessä. Jos tätä menoa kauan jatkuu, niin sekaisin tässä menee kun meneekin…

ANTERO. Vai jo Susannakin sekottuu… No, selviähän toki sen verran, että käyt käskemässä pehtorin minun puheilleni.

SUSANNA. Kyllä käsken, kyllä käsken.

(Juosta luntustaa pois, jättäen oven jälkeensä auki).

ANTERO. Eukkoni kai siellä kohta on täysin valmiina, vieläpä kaiken muunkin saa hyvään järjestykseen, enkä minä kuhnustelija ole edes alkuunkaan päässyt. Nyt täytyy ruveta kiirehtimään. Onkohan partaveitsi terävä? Tuntuupa olevan, koska hius noin helposti katkeaa. Ei siis muuta, kuin saippuata leukaan.

Neljäs kohtaus.

AAPELI. Mestari kuuluu kutsuneen minua.

ANTERO. Niin kutsuin. Onkos pehtori mitään uusia kuullut?

AAPELI. En muuta, kuin minkä kauppias Räämänen ohiajaessaan mestarille tänne akkunaan huusi.

ANTERO. Siinäpä sitä jo uutista onkin. Mutta mitähän se poikamme oikein ajattelee?

AAPELI. Hän arvatenkin ajattelee mennä naimisiin.

ANTERO. Niin kai. Mutta meille vanhemmilleen hän ei ole koko puuhistaan mitään hiiskunut.

AAPELI. Itselleenpä hän aikonee aviosiipan ottaakin, eikä siis muille siitä huutele, ei edes vanhemmilleenkaan.

ANTERO. Lapsihan hän on sillä tavoin naimisiin menemään…

AAPELI. Nuorena naida pitää — vaatii se siihen vanhanakin. Ja niinhän se nuoriherra on aina sanonutkin, että kohtapuoleen hän rouvan kotiinsa tuo, pulskan ja lihavan, kuin seitsemän leivän uunin.

ANTERO. Hihhih! Vai niin on sanonut. Lihavan! Aivan sama maku kuin isälläänkin… No, kukapas sitä luukokoa rupeaa kolistelemaan — lihavassahan on, mihin kiinni tarttua. Mutta jos se poikamme morsian lienee lihava, niin ei hän muutoinkaan tyhjä säkki taida olla, koskapa erityinen vaunu on tarvittu ja siitä syystä tavarajunassa saapuvat. Ja juuri sen seikan vuoksi minä pehtorin tänne kutsuinkin. Arvelen nimittäin, että täältä on vietävä hevosia vastaan asemalle. Pistäkää te Woikko nelipyöräisten eteen ja ajakaa sillä, mutta toisille hevosille on pantava tyhjät työkärryt jälkeen. Jos tavaroita on hyvin paljonkin, sopii asemalta hankkia lisähevosia tai käydä useamman erän noutamassa. (Katsoo kelloon.) Kas, mutta kello onkin jo niin paljon, että mahdollisesti tulevat jo vastaanne. No, ei mitään siitä, kyllähän poikamme neuvoo, mitä on tehtävä.

AAPELI. Hyvä! Minä lähden heti toimeen. (Poistuu).

ANTERO. Kelpomies tuo pehtori on, sitä ei voi kieltää. Oli kerrassaan onni, että satuin hänet saamaan, sillä hän hoitaa talouden hyvästi ja kyllä hän Toivonkin maanviljelijäksi opastaa. — No, johan se saippua ennätti kuivaa. Täytyy pistää uutta. Kas noin…

SUSANNA (toisessa huoneessa).

Voi riivattu kuitenkin, kun tuo särkyi, jota repekaksi sanovat… Nyt se vasta turonen tuli — voi kuitenkin…

ANTERO (pyörähtää tuolillaan). Kuulinko oikein — ovatkohan särkeneet Takasen Rebekan, jonka maisteri Wiisaisen kehotuksesta ostin ja jonka kaupan johdosta pidetyssä kotijuhlassa maisteri Wiisainen niin kauniisti puhui, kehuen minua taiteensuosijaksi? (Raivostuu.) Jos te, korvennettavat, olette Takasen Rebekan särkeneet, niin tulen sinne ja lyön jok'ikisen pääkallon kappaleiksi — kuuletteko mokomatkin!…

Viides kohtaus.

ELVIIRA (saaliin kääriytyneenä).

Elä ole, pappaseni, milläsikään! Ei se ollut Takasen Rebekka, joka särkeytyi, vaan aivan toinen esine ja sekin särkyi niin hyvästi, että kun läkkyrillä siihen vanteet panettaa, se on käyttökelpoinen kymmeniä vuosia…

ANTERO. No, hyvä toki! Ihanpa tahtoisin sen ilosanoman johdosta kanssasi tikkuristiä tanssia… Ja ainakin on minun sinua suukkosella kiitettävä, koska Takasen Rebekka on ehjänä, sinä oma Rebekkani olet ehjänä ja tulkoon Toivo-poikamme Rebekka myöskin ehjänä kattomme alle… (Tahtoo suudella.)

ELVIIRA. No, no, pappaseni, hillitse toki itseäsi! Sinähän ryvetät minut saippuaan, että tarvitaan sauna lämmittää puhtaaksi päästäkseni… Jo riittää, jo riittää…

Kuudes kohtaus.

MIKKO HELISEVÄ ja SIVIÄ. Käy sisään vaan, tyttäreni…

SIVIÄ. Mutta hyvä isä…

MIKKO. Siksi juuri, että olen sinun hyvä isäsi, minun pitää sinun hyvääsi valvoa… Mitäs ihmeen naamiaisia täällä pidetään, kun molempien naamat ovat kalkitut vai millä topoksella lienevätkään paklatut ja suuta antaa moiskutetaan, niinkuin laiskaa hevosta hoputettaisiin?…

ANTERO. Minä tässä olen parranajopuuhissa, eikä täällä mitään naamiaisia ole…

MIKKO. Vai tuolla tavoin tässä talossa partaa ajetaan. Mutta eihän rouvalla ole partaa?

ANTERO. Kenenkäs luvalla kellonlierittäjä tulee tänne suutaan tuolla tavalla soittamaan? Antakaa te toisten olla kodissaan rauhassa ja soittakaa kirkonkelloja, kun kerran…

MIKKO. Mestari on hyvä ja antaa pistoneulansa olla tyynyssään, eikä rupea toisen virkatoimelle irvistelemään. Kyllä kirkollinen virkamies on yhtä arvokas, kuin jokin käsityöläinenkin…

ELVIIRA. Onkos kellonsoittajakin kirkollinen virkamies?

MIKKO. Onpa tietenkin, vieläpä niin korkealla asemalla oleva, ettei itse rovastikaan saarnapöntössään niin korkealla ole. Ja kun tekin tunnutte haluavan nauttia kotirauhaa, niin suuremmalla syyllä on minulla kirkollisena virkamiehenä oikeus samaa vaatia sekä itselleni että perheelleni.

ANTERO. Mitä se kellonsoittaja oikein tarkoittaa?

MIKKO. Kun tuolla koko kyläkunta hölisee, että teidän Toivonne on morsianta noutamassa ja että hän jo aivan piankin morsiamensa kanssa kotiin saapuu, niin…

ANTERO. Teillä ei ole mitään tekemistä sen asian kanssa.

MIKKO. Onpa enemmän kuin luulettekaan. Kirkollisena virkamiehenä minä tahdon puhua totuuden suoraa kieltä ja kun totta haastan, voin silmää väräyttämättä, vaikka kuninkaaseen katsoa. Kuulkaa siis! Teidän poikanne on pari vuotta juossut tämän Siviä-tyttäreni perässä ja juoksettanut häntä perässään, kuin…

ANTERO ja ELVIIRA. Kuinka? Onko se mahdollista? Ja miksi olette semmoista sallinut?

MIKKO. Ja te uskallatte epäillä kirkollisen virkamiehen ja hengelliseen säätyyn kuuluvan henkilön puhetta! Se on loukkausta. Minä olen rehellinen mies ja uskon muistakin ihmisistä hyvää. Kun poikanne vakuutti, että hänellä on rehelliset aikeet, niin minä luotin häneen ja arvelin asian olevan jossain määrin tuttua teillekin. Mutta selittäköön tyttäreni, joka tässä nyt uhkaa uhrilampaaksi joutua. Kuulehan, Siviä, vastaa suoraan, kuten ainakin olet isällesi tehnyt, mitä Toivo on sanonut sinulle?

SIVIÄ. Eihän hän muuta ole sanonut, kuin että hän rakastaa minua.

ANTERO ja ELVIIRA. Kuule nyt kummia!

MIKKO. No, mitäs sinä olet sanonut hänelle?

SIVIÄ. Minä olen sanonut, että minä rakastan häntä.

MIKKO. Mitäs silloin on tapahtunut?

SIVIÄ. Toivo on suudellut minua ja minä häntä.

MIKKO. Sinun olisi pitänyt huutaa silloin, kun hän rupesi suutelemaan.

SIVIÄ. Miksi olisin huudollani säikytellyt muita ihmisiä sekä myös häntäkin? Sitä paitse on huutaminen mahdotonta, kun toinen huulillaan puristaa suun tukkoon, ikäänkuin pihdillä. Eikä hänkään huutanut, kun minä suutelin. Ja mitä huuto olisi auttanut sen jälkeen, kuin suudelma oli jo tullut otetuksi?

MIKKO. Kuulkaa tuota viatonta karitsaa, joka on joutunut kaupunkilaisen hurttakorvan kynsiin… Ja aina ne nykyihmiset ovatkin niissä suutelemisissaan, etenkin kaupunkilaiset. Maija-vainajani ja minä, vaikka lähes kolmekymmentä vuotta yhdessä olimme, emme koskaan naavailleet ja nuoleskelleet, emmekä sylikkäinkään istuneet kuin yhden ainoan kerran, kun Weseliuksen ja Markkasen tukkiriidan sovinnon johdosta pidetystä kekkeristä palasin. Onnellisia me kuitenkin olimme ja enemmän meillä kirkkaita päiviä oli kuin pilvisiä. Tosin maailma siitä hölinätä piti, kun emme viime aikoina samassa sängyssä maanneet. Minä voin kuitenkin rehellisesti vakuuttaa, ettei siihen viha ja eripuraisuus syynä ollut, vaan kun se vainaja tuli loppuvuosinaan semmoiseksi, että se lakkaamatta unissaan potki… Mutta sanopas, lapseni, onko hän luvannut sinut naida?

SIVIÄ. On varmasti ja vakavasti. Ja kun on epäillyt vanhempainsa suostumusta, on hän pyytänyt odottamaan niiden kuolemaan asti, sillä…

ANTERO ja ELVIIRA. Kuule nyt! Oma lapsi odottaa vanhempainsa kuolemista!

ELVIIRA. Ja kyllä hänellä on ollut syytä epäillä vanhempainsa suostumusta, minä kun olen häntä aina varottanut yksinkertaisista maalaistytöistä ja sanonut, että hänen on naitava sivistynyt tyttö, joka osaa soittaa ja…

MIKKO. Vai yksinkertaisista maalaistytöistä! Taivaastakos te, hyvä rouva, olette peräisin? Ei ole kovinkaan monen miespolven ikää siitä, kuin esivanhempanne muuttivat Suontaustan torpasta kaupunkiin ja…

ELVIIRA. Mistä te sen tiedätte?

MIKKO. Neljättäkymmentä vuotta olen ollut kirkollisena virkamiehenä ja minä kyllä tunnen tämän pitäjän asukasten sukupuut miltei Aatamista asti…

ANTERO. Vai saman pitäjän lapsia me siis perueeltaan olemmekin, oman tallintakaisia siis?

MIKKO. Totisesti! Mutta entäs se sivistys? Mitä on sivistys ilman viatonta puhtautta? Eikä koskaan ole sivistynyt se, joka on tyhmä. Ja etteikö minun tyttäreni soittaa osaa? Jo kymmenvuotiaana osasi Siviä kirkonkelloa, aivan sitä suurinta, soittaa paremmin kuin monet aikamiehet… Kyllä se tyttö pystyy siihen, mihin joku toinenkin. Mutta hän onkin tervettä maalaisrotua, eikä kaupungin turmelema ja näivetyttämä, vaatetuksella pyntätty nukke. Ja sehän tässä juuri sapettavaa onkin, että kaupunkilainen on tullut viatonta maalaistyttöä viekottelemaan. Elkää luulko, että minä tytärtäni kaupittelen. Minä ainoastaan vaadin rehellistä peliä, sillä konnuudesta ja vääryydestä minä kirkollisena virkamiehenä vimmastun ja tartun siihen kiinni kynsin ja hampain kuin metsästyskoira saaliiseen… Elä nyyhkytä, tyttäreni, eläkä anna ikäväin ajatusten päätäsi sekaisin panna. Mennään kotiin rauhoittumaan ja palataan sitten takaisin, kun se morsiamen noutaja saapuu, tehdäksemme täyden selvän…

(Poistuvat).

ANTERO. Mikä sotkuinen päivä tämä onkaan! Puhelinlangat ovat sekaisin, Susanna sanoi olevansa sekaisin menemäisillään, kellonsoittaja pelkää tyttärensä sekottumista ja itse hän taitaa olla jo sekaisin. Minä myöskin tunnen päätäni huimaavan, enkä ymmärrä, mikä tässä on totta ja mikä unta…

ELVIIRA. Pahasti kuvottaa minunkin sydänalaani ja päätäni viepottaa… Mutta herranen aika! Mehän unohdamme pukeutumisen… Koeta, pappaseni, kiirehtiä, että päästään tätäkin huonetta siivoamaan… Ja katsos ihmettä — minäkin olen alushameisillani… voi, voi…

(Juoksee pois).

ANTERO. Niin todellakin! Pitihän tässä partakin ajaa ja sitten pukeutua… No, tuntuuhan tuo vesi vielä tarpeeksi lämmintä olevan. Ja nyt jälleen saippuata leukaan. Jos nyt joku tulee häiritsemään, niin potkaisen…

Seitsemäs kohtaus.

EULAALIA (koputtaa hieman oveen). Anteeksi, anteeksi! Kun kuulin täällä potkaisusta puhuttavan, en tahtonut uskaltaa sisälle astua…

ANTERO. Olen tässä parranajo-puuhassani tullut niin monta kertaa häirityksi, että kohta täytyy hevosen tapoja ruveta noudattamaan… Vai kuuntelitte oven takana? Kuinka naisellista! Mutta anteeksi nyt! Minä en voi ottaa vieraita vastaan, kun pitäisi joutua…

EULAALIA. Minun on anteeksi pyydettävä… Enkä minä vieraaksi ole tullutkaan. No, elkää turhanpäiten itseänne pyyheliinalla peitelkö — olemmehan lähinaapureja ja melkein kuin yhtä perhettä… Minä vain kesken kiireen poikkesin kysymään, onko siinä perää, mitä koko kylä kertoo. Sanovat nimittäin, että Toivo-poikanne — hän aivan syyttä minua tatiksi kutsuu, vaikka kernaammin soisin, että hän sinuttelisi — on morsianta noutamassa. Onko siinä jutussa perää?

ANTERO. Emme tiedä.

EULAALIA. Mitä? Ettekö tiedä?

ANTERO. Emme todellakaan tiedä. Ja taitaa koko juttu ollakin Toivon pilantekoja, hän kun…

EULAALIA. No, sitähän minäkin! Jos asia totta olisi, niin eihän se teille vanhemmille tuntematonta olisi. Ja kyllä kai hän olisi minullekin jotain kertonut kanssani monta hauskaa iltahetkeä istuessaan. Ah, kuinka viehättävä nuorukainen teidän Toivonne on. Mikä sulava käytös ja miellyttävä muoto hänellä on! Kun hän naista hyvästelee tai tervehtää, niin hän osaa pehmeästi kädelle suudella — tuolla tavoin noin… ah!…

ANTERO. Mitä minä kuulen? Johan se poikamme on taitanut täällä aivan suuteluliikettä harjoittaa — ohhoh!

EULAALIA. Mitäs pahaa siinä on, jos naista kädelle suutelee? Sehän päinvastoin todistaa hienoutta… Vai pilantekoa se onkin, jota koko kyläkunta totena puhuu…? Johan minä ajattelinkin, että mitä Toivon tarvitsee muualta mennä morsianta hakemaan, hän kun omaltakin paikkakunnalta… Niin, — tuota, onko Elviira kotona? Minun pitää käydä häneltä tiedustamassa, sillä kentiesi mestari minua narraa…

ANTERO. Miksi minä narraisin? En toki! Mutta en luule Elviiran kotona olevan, sillä hän äsken lupasi lähteä postikonttoriin, jos oikein muistan.

ELVIIRA. No, sitten minun on riennettävä kotiin! Anteeksi, jos olen häirinnyt! Mutta olemmehan naapurit… Anteeksi! Hyvästi! (Poistuu).

ANTERO. Hyvästi! Ja sitten vasta olisi oikein hyvästi, jos olisi ollut ijäksi hyvästi… Mokomakin vanhapiika on tässä vielä sulhasissaan… Ei varmaankaan tuota minulle synniksi luettane, että hänet hätävalheella täältä kotiinsa toimitin lähtemään? Olisi vain tässä häiriöksi ollut ja vielä tahtoi tuppautua vaimoani viivyttämään. Mutta miten selvitään kellonsoittajasta? Hän voi pilata koko asian, jos uhkauksensa täyttää ja tänne palajaa. Pitänee käskeä portti sulkemaan? Mutta ehkäpä hän on jo tullutkin järkiinsä?

Kahdeksas kohtaus.

ELVIIRA. Katsopas nyt, pappaseni! Minä pukeuduin hienoimpaan leninkiini, niin että kyllä kelpaan tulevata miniätämme vastaanottamaan, vaikka hän olisi minkälainen. Minä olenkin täällä sisässä ja sinä, pappaseni, menet ulkona tervetulleeksi lausumaan. Sitten minä näin avosylin… katsopas…

ANTERO. Minä en katso, enkä näe, enkä kuule mitään, ennenkuin saan partani ajetuksi…

ELVIIRA. No, katsos nyt! Etkö sinä vielä olekaan valmiina? Ja sinä olet aina moittinut minua, etten minä koskaan joudu. Ei, kyllä naiset aina joutuvat, mutta miehet ovat ijänkaikkisia kuhnureja. Kun niiden pitäisi rakkaudentunnustuskin tehdä, niin siinä vapistaan ja tutistaan, eikä taitaisi valmista tullakaan, ellei hieman autettaisi… Semmoisia te miehet olette…

ANTERO. Semmoisia me olemme, etteivät naiset sen parempia olentoja tiedä olevan, eikä niitä olekaan… Mutta ole nyt, eukkoseni, hiljaa, etten leukaani haavoittaisi, sillä nyt juuri minä rupean niittämään… Ja parasta on pistää ovi salpaan. Äläkä toisistakaan ovista ketään laske, vaikka kuka tulisi…

Yhdeksäs kohtaus.

TOIVO. Hyvää päivää, rakkaat vanhempani! Terveisiä kaupungista.

ANTERO. Kas, joko sinä nyt kerkesit tulla? (Katsoo kelloaan.) Kuinkas niin pian jouduitte?

ELVIIRA. Emme niin yhtäkkiä luulleet saapuvanne.

TOIVO. Sepä hyvä, ettei minulle olla vihaisia, vaikka pelkäsin liian kauan viipyneeni, ja nyt sanotaan, että jouduinkin odottamattoman pian. Katsokaas, siellä oli pukutanssiakin eräänä numerona, johon minut väkivedolla kiusattiin osanottajaksi. Ja hyvä olikin, että jäin, sillä jos olisin aikaisemmin kotiin palannut, ei minua olisi kohdannut se onnenpotkaus, joka…

ELVIIRA. Me olemme jo kuulleet siitä…

TOIVO. Mutta tahdon tietää ensiksi, suotteko minulle viipymisen anteeksi?

ELVIIRA ja ANTERO. Koko sydämestämme, rakas poikamme.

TOIVO. Ja minä koko sydämestäni kiitän hyvyydestänne. Te kai äskeisellä ihmettelyllänne tarkoititte sitä, että niin pian asemalta jouduin kotiin? Kyllä sitä joutuu, kun semmoisen kyydin saa. Koetti pehtori ja koettivat rengitkin, jotka tuolta väliltä takaisin käännytin, kanssani kilpailla, mutta ensimäisenä minä vain tulin, enkä luule ketään löytyvän, joka tästedes minut jälelleen jättää…

ELVIIRA. Sanohan meille nyt kuitenkin, pukutanssissako sinä tutustuit morsiameesi ja oliko hänkin tanssimassa?

TOIVO. Hahhah! Eihän se minun Morsiameni voi tanssimiseen osaa ottaa.
Ja mistä tiedätte, että minulla on Morsian?

ANTERO. Luuletkos sinä, ettemme me, vanhempasi, sinun jälkiäsi seuraa, vaikka olitkin kieltänyt meille tietoja antamasta. Tiesimme me senkin, että olit tavarajunassa morsiamesi kanssa kotimatkalla. Mutta missä se morsiamesi nyt on?

TOIVO. Tuolla pihamaalla tallin seinässä kiinni.

ELVIIRA ja ANTERO. Pihamaalla tallin seinässä?…

TOIVO (menee akkunaan). Niin! Olkaa hyviä ja tulkaa katsomaan.

ANTERO. Eihän tuossa ole, kuin punainen hevonen. Entäs se onnenpotkaus?…

TOIVO. Sehän se juuri onnenpotkaus onkin. Minä voitin sen Vapaaehtoisen
Palosammutuskunnan arpajaisista, vaikka en ostanut kuin yhden arvan.
Eikös…

ELVIIRA. No, mutta entäs se morsian, jota varten erityisen vaunun tarvitsit?

TOIVO. Tämän hevosen nimi on Morsian ja tavaravaunussa se oli tuotava, kun…

ANTERO. Tähän asti en minä vielä ole sekaisin ollut, vaan nyt tulen kerrassaan pähkähulluksi…

(Istuutuu retkahtamalla).

ELVIIRA (vaipuen tuolille). Ja minä vaivun maan alle… Miksi et, onneton poika, ilmoittanut meille asioitasi? Voivoi!…

TOIVO. Kun tahdoin teitä odottamattomalla ilahduttaa…

ANTERO. Ja tuotit surua ja häpeää sekä…

TOIVO. Mutta minä en ymmärrä…

ANTERO. Etkö ymmärrä? Vaan äitisi ja minä ymmärrämme. Sekä kauppias Räämänen että kummitätisi rouva Modeqvist ilmoittavat, että sinulla on morsian, jonka kanssa olet kotiin tulossa. Me alamme valmistaa täällä juhlallista vastaanottoa. Myöskin koko kylälle on levinnyt tieto sinun morsiamestasi. Arvaa sen, minkälainen nauru ja pilkka tästä syntyy — aivan sokeatkin meitä jo rupeavat osottelemaan sormillaan… Poika, poika! Sinut on hellyydellä pilattu…

ELVIIRA. Ei tässä auta muu kuin muuttaa takaisin kaupunkiin… On tämä kaunis soppa! Me odotamme poikaamme morsiamensa kanssa — ja tämä tuo hevosen… Ethän sinä hevosen kanssa voi naimisiin mennä, vai mitä?

Kymmenes kohtaus.

MIKKO ja SIVIÄ seisten kynnyksellä.

MIKKO. Ei toki Toivo-herraa hevoseen naiteta, kun on näitä tyttöjäkin.
Tehdäänpäs nyt selvää, kun kaikki olemme koolla.

ANTERO. Jaa! Sanopas nyt, Toivo, onko sinulla mitään tekemistä tämän kellonsoittajan tyttären kanssa.

TOIVO. Ei muuta, kuin että minä häntä sydämestäni rakastan, eikä minulla muuta toivoa ole, kuin saada hänet omakseni.

SIVIÄ. Ja minä rakastan Toivoa, enkä ilman häntä voi elää.

ANTERO. Mutta avioliitossa tarvitaan muutakin kuin rakkautta, sillä pelkällä rakkaudella ei eletä, vaikka sitä kuinkakin runsaasti olisi.

TOIVO. Niin, — kyllä leipää sekä särvintäkin tarvitaan. Vaan työllä ja ahkeruudella kaikkea saadaan, mitä elämässä tarvitaan. Pehtori on aina sanonut, että leipää ja lämmintä on semmoisella miehellä, jonka rukkaset ovat mudassa ja kengänvarret lannassa. Ja minä tahdon semmoiseksi mieheksi tulla.

ANTERO. Oikein poikani! Ja jos niin teet, niin menestyt myöskin. Ja koska mekin, eukkoseni, perijuurelta olemme maalaisia, ruvetkaamme jälleen rehellisiksi maalaisiksi. Merkiksi siitä jätän partani kasvamaan, koska sitä turhaan olen monta kertaa yrittänyt tänään ajaa…

MIKKO. Parta on miehen kunnia ja pitkä tukka naisen.

ANTERO. Ja mitäs näitä nuoria kiusaamme epätiedossa? Minulla puolestani ei ole mitään heidän liittoaan vastaan. Mitäs sinä sanot, eukkoseni?

ELVIIRA. Mitäpäs tässä minäkään rupean vastaanpanemaan, sitä vähemmin vielä, kun toivon, että tällä keinolla saadaan ihmisten nauru ja pilkka estetyksi sekä että Toivo lakkaa odottamasta vanhempiensa kuolemaa…

SIVIÄ. Ei Toivo sitä odota, ei toki! Vaan hän on sanonut, että jos vanhempansa eivät sallisi hänen ottaa näin halpa-arvoista tyttöä, hän on naimattomana heidän kuolemaansa asti ja on minuakin pyytänyt uskollisena pysymään.

TOIVO. Niin, — sitä minä olen sanonut, enkä mitään muuta. Johan minä olisin huono lapsi, jos vanhempieni kuolemaa toivoisin ja odottaisin…

MIKKO. Tämäkin puolestaan osottaa, että lapsilla on todellinen rakkaus.

ELVIIRA. Kyllä minä sen uskon ja uskon minä senkin, että Toivo rupeaa todelliseksi mieheksi, koska hän kerran lupaa, sillä sanansa hän on aina pitänyt. Mutta mitäs sanoo kellonsoittaja? Annattekos tyttärenne meidän Toivolle?

MIKKO. Olisihan synti ja rikos, loukkaus itse pyhää henkeä vastaan, jos kahta todellisesti ja puhtaasti rakastavaista estäisi toisiaan saamasta. Ja mitä halpa-arvoisuuteen tulee, niin aatelia me siinä suhteessa olemme, että olemme rehellisiä ja kunniallisia ihmisiä.

ANTERO. Ja ne ominaisuudet ovatkin paljoa parempaa aateluutta kuin turhanpäiväisesti helisevät nimet. Emmekä tässä mekään kuninkaallista sukua ole, eikä ole tarvis ollakaan. Mutta etkös sinä, eukkoseni, annakaan suostumustasi?

ELVIIRA. No, enkös minä ole jo sitä antanut? Olkoon teillä, rakkaat lapset, siunausta ja tulkaa onnellisiksi!

ANTERO ja MIKKO. Olkoon siunausta ja tulkaa onnellisiksi!

SIVIÄ ja TOIVO Kiitoksia rakkaudestanne, kiitoksia! Syleilevät kaikki.

TOIVO. Emme me tarvitse tulla onnellisiksi, sillä me olemme jo täydellisesti onnellisia.

SIVIÄ. Niin, — me olemme täydellisesti onnellisia ja pysymme myöskin onnellisina sekä rukoilemme, että rakkaat vanhempamme eläisivät hyvin kauan ja olisivat onnellisia.

ANTERO. Mutta että jok'ikisen onni olisi oikein täydellistä, on meidän myöskin sovittava niistä sopimattomista sanoista, joita tässä sekamelskassa on tullut lausutuksi.

MIKKO. Joka vanhoja muistelee, sitä tikulla silmään, sanoo sananlasku. Ja hyvä olikin, että kiukku sydämiimme sattui aivan päällimäiseksi, jotta se niistä läikähti ulos ja nyt niihin jäi vain sovintoa ja rakkautta, kuten kunnollisten sukulaisten kesken tulee ollakin.

ANTERO. Oikein puhuttu! Mutta loppu-ijäksemme meille hauskuutta riittää tämän merkillisen päivän sekamelskoja muistellessamme.

Yhdestoista kohtaus.

EULAALIA. Anteeksi, hyvät naapurit, että jälleen tulin. Mutta kun Elviiraa ei kuulunut, lähdin katsomaan. Kas, sinä oletkin vasta menossa, koska noin olet pukeutunut. Ja aivan uusi leninki — sepäs istuu mainiosti! Vaan anteeksi, ett'en ole huomannut Toivolle lausua tervetuliaisia. Tervetuloa vaan! Ja tiesinhän minä, ettet sinä ollut morsianta noutamassa.

TOIVO. Ei, kyllä minä myöskin Morsiamen toin. Olkaa hyvä, täti, ja tulkaa katsomaan. Tuon nimi on Morsian.

EULAALIA. Ah, nyt minä ymmärrän…

ANTERO. Kas, ymmärsipäs neiti postinhoitajatar, vaikka minä hämmästyksessäni en tullut ajatelleeksi silloin, kuin Räämänen puhui voitosta…

ELVIIRA. Enkä minä, kun Toivon kummitäti sanoi morsiamen olevan kokonaan punaisen ja hyväkulkuisen…

TOIVO. Ja hyväkulkuinen se onkin…

EULAALIA. No, sittenhän Toivo vie minut usein ajelemaan ja ajelun perästä istumme meillä hauskuutta pitäen — eikös niin? Katsos, mitäs Toivo olisi morsianta ruvennut muualta noutamaan, sillä kyllähän Toivo täältäkin…

TOIVO. Niin, — täältä minä sen oikean morsiamen olen valinnutkin… Minä pyydän tädille ilmoittaa, että Siviä ja minä olemme kihlautuneet… Kiitollisina me otamme vastaan teidän onnittelunne, täti…

EULAALIA (vaipuu tuolille). Mitä? Toivoko kihlannut tuon?… Aih!…

TOIVO. Kovinhan meidän onnemme tätiä taitaa liikuttaa…

ANTERO. Eiköhän tuo liikutus liene sitä n.s. "viidenkymmenen vuoden hullutusta"?

MIKKO. Sitä se on, vieläpä pahinta lajia. Mutta niinhän sitä sanotaankin, että hurjistunut aasi tuntee ajajansa, mutta vanhapiika rakkauskuumeessa ei tunne edes Luojaansa.

EULAALIA (hypähtää pystyyn). Mitä? Minuako tarkoititte? Kylläpäs olette raakoja ja sivistymättömiä! Hyi ja hyi! (Poistuu).

MIKKO. Ja tuokos on siveyttä ja sivistystä, kun sylkee kuin mustalaisakka? Sopiipa olla iloinen, ettei ole tuonlainen sivistynyt…

ANTERO. Ja iloinen sopii olla siitäkin, että Toivo on nyt yhteen morsiameen kiinnitetty, sillä kuka tietää, mihin pulaan poikaparka olisi joutunut, kun hän näkyy noin haluttua tavaraa olevan… Mutta pelkäsin minä, Toivon morsiamen tuomisesta ensin kuullessani, että minkälaisen hän kulettaa, kun oli uhannut ottavansa niin pulskan ja lihavan kuin seitsemän leivän uunin…

MIKKO. No, ei minun tyttäreni juuri semmoinen ole, vaan rukiisella leivällä hänetkin on ruokittu — vai mitä? Ja naituinahan naiset lihovat, kuten sanotaan.

TOIVO. Tässä isä sanoi, että olen tullut yhteen morsiameen kiinnitetyksi. Mutta kaksihan minulla morsiamia on. (Vie Siviän akkunaan.) Ja kun tuolla Morsiamella lähdetään vihille ajamaan, niin silloin tapahtuu maailman suurin ihme, sillä eipä tietysti koskaan ole morsianta toisella Morsiamella vihille viety…

Esirippu.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KAKSI MORSIANTA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- KAKSI MORSIANTA
- HENKILÖT:
- THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE