The Project Gutenberg eBook of Kevättuulahduksia

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Kevättuulahduksia

Runokokoelma

Author: Niilo Mantere

Release date: March 2, 2026 [eBook #78097]

Language: Finnish

Original publication: Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1891

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/78097

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KEVÄTTUULAHDUKSIA ***

language: Finnish

KEVÄTTUULAHDUKSIA

Runokokoelma

Kirj.

Niilo Mantere [Juhani Merenheimo]

Helsingissä, Kustannusosakeyhtiö Otava, 1891.

SISÄLLYS:

Suomen kansalle.

Tovereille.

Pohjolan tähti.

Kesäaamu.

Herran aseet.

Kansanjuhlassa.

Juhannuksen aattoilta.

Pääskynen.

Vanhoillaanolija.

Paimenpoika.

Valoon!

Työhön!

Kaikki täyttää tarkotustaan.

Syksyllä.

Suomen uuden ajan aamu.

Sopuhun!

Vainiolle!

Totuuden voima.

Keväimellä.

Neidon muistikirjaan.

Yks muisto.

Armaan haudalla.

Riennä päivä!

Iltatähti.

Runonpäitä.

Kotoni.

Kesällä.

Mihin lienenkin ma luotu?

Epäilijä.

Toivomuksia.

Luonnon kieli.

Pois aineen orjuus.

Etsi totuutta!

Muista tarkotustas!

Elokuun ilta.

Uusi aamu.

Kerran.

Suomen kansalle.

Yöhyt himmeä ja musta

Peljättää ei meitä voi:

Mielihin jo valistusta

Luopi valon aamukoi.

Innokkaasti kylvää kansa,

Kylvää kevät-toukoaan;

Kansa kylvää, kasteellansa

Taivas hedelmöittää maan.

Uutta voimaa, miehuutt' uutta

Sykkii Suomen sydän nyt,

Uuden toivon suloisuutta

Laaksohon on virinnyt.

Sointumaan käy syönten kielet,

Veljiä on lapset maan;

Yhteistyöhön kaikkein mielet

Hehkuu jaloon ihanaan.

Kuolevaks ken kansan luuli,

Uljaiks näkee rivit nää:

Puhdas kansallinen tuuli

Herättäen hengähtää.

Mieltä, jota huminoivat

Korven kuuset kukkapäät,

Jota laululinnut soivat,

Jota luonnossakin näät.

Samaa mieltä puhuu kansa,

Samaa ajatusta vaan,

Sama syvyys luonteessansa,

Elinvoima riennoissaan.

Pontevana Pohjan kansa

Rientää ajan taistohon,

Uljuutta on rinnassansa,

Voimaa, kuntoakin on.

Vankka se kokee vaarat,

Sydän voimakkaasti lyö;

Taidon tammen juuret, haarat

Suojaa lämmin hengentyö.

Viel' ei uhkaa kuolon halla,

Kuolla kansamme ei saa:

Tuoll' on silmä taivahalla,

Joka meitä johdattaa!

Viel' on meillä paljon työtä,

Paljon taisteluita on:

Valistuksen virran myötä

Tulvii voimaa elohon.

Laajennut on taistotanner,

Toiseksi käy sota nyt:

Rauhan sotaan Suomen manner

Lippunsa on vihkinyt.

"Valon tietä, polvi nuori,

Pyrji yhä eteenpäin!

Seiso myrskyissä kuin vuori!"

Lippuus piirretty on näin.

Sikspä rohkeasti kansa

Kulkee kohti onneaan,

Soittaa tenhokanneltansa,

Luottaa itsehensä vaan.

Kieli, mieli muukalainen

Viihtyä ei täällä voi:

Puhdas kansan henki vainen

Virkeänä uutteroi.

Kotoisenpa hengen kuvat

Suloudella täyttää maan,

Niistä yksin kuvastuvat

Onni, riemu rikkainnaan.

Tovereille.

Suloiset jo Suomen lehdot juhlapukuun pukeutuu,

Kaukomailta liitää linnut, lehtimähän käypi puu;

Nurmet tuoksuu, vihannoivat, virkoaa jo päivän koi,

Verhota ei vainioita talven kylmät hanget voi.

Kevätsoitot soreaiset täyttää maisemat ja maat,

Valon, vapauden lauluin kaikuvan sa kuulla saat:

Laulut nuo ne mielihinkin keväthengen herättää,

Sävelihin niiden sulaa sydäntenkin rautajää.

Sulaa talvi sydämmistä, haihtuu mielten pilvisäät,

Luonnon auringonpa säteen mieliin heijastuvan näät;

Kaikkialle kukkasiaan, tuoksujansa kevät luo,

Virkeinä myös mielet aaltoo, aaltoo niinkuin kevään vuo.

Niinkuin lämmön säkenistä sulostuu nyt luonnon työ,

Niin myös sulotoiveinensa ihmissydän taasen lyö;

Leivon äänin laulavansa Suomellensa sydän sois,

Sätehenä poistavansa harmaat, öiset udut pois.

Toivon kuvat ihanaiset sydämmenne täyttää nyt,

Kirkkahinna nuoruuden on tuli sinne virinnyt;

Valoisna kuin kevätpäivä loistaa teille elontie,

Jaloihin se taisteluihin, suuriin pyrintöihin vie.

Uusi into, uusi henki rinnoissanne hengähtää,

Toukojansa juurruttaapi mielihinne kevätsää.

Suokoon Luoja, että sadon viljavan ne maalle tuo,

Täyteläiksi tähkäpäiksi kasvaa kevään oraat nuo!

Hellästi te pakkasilta aina niitä verhotkaa,

Suojelkaa myös, ett'ei niitä kuivuus, pouta panna saa!

Kun ne säilytätte, kuinka maailmassa teille käy,

Ansoja ei pahimpia elon polullanne näy.

Vaikka taivas synkistyy ja myrskyt riehumahan saa,

Valo, mik' on syömmissänne, kulkuanne johdattaa:

Nousipa tai laski täällä elon ryöppyilevä vuo,

Hengen valo, sielun toivo eloon suloisuutta tuo.

Näinpä hyödytön vaan korsi ette ole päällä maan,

Näinpä elon onnen juuret eivät konsaan kuivukaan:

Hempeänä helottaapi onnen aamu kirkas, uus,

Murehilta murtuu terä, kohtaloilta katkeruus.

Määräpatsahansa kau'as itsekukin luokohon,

Älköön koskaan luulotelko, että täysin kypsä on:

Koulua ja kokemust' on koko elämämme työ,

Sitten vasta vaja lakkaa, iltahetkemme kun lyö!

Kuni virta vilpas vettä metsälähtehestä juo,

Oppia siis, veli, janoo, oppia myös muille suo!

Mutta ällös tietojen niin anna syöntäs paisuttaa,

Ett'ei sua omaksensa tunne enään kansa, maa.

Muista, että syväin rivein keskellä sun paikkas on,

Siellä olo armasta ja kaunis käydä taistohon!

Niinhän sydänjuures kiinn' on kotikunnaiss', ett'et voi

Kultaan, loistoon vaihtaa kuvaa, minkä syömmehes se loi.

Yhtä kirkkahina aina rinnassasi humiskoot

Kotikuuset, joiden kieltä lasna kuunnellunna oot!

Älköön koskaan unhottuko yksinkertahinen työ,

Koskaan kuvaa kotimajan himmentäkö unheen yö!

Näin kun työtä kalliin maasi, isänmaasi hyväks teet,

Kansallesi uhraat voimas, uhraat kätes jäntereet,

Totta kerran vaivoistasi ihanan saat palkkion,

Totta jälkipolvi vielä siunaava sun muistos' on.

Mutta vaikk'ei muistopatsas hautoasi koristais,

Vaikka hiljaa sammuis päiväs, hiljaa unhoon nimes sais,

Tunnon lepo kuitenkin on jaloin seppele sun työs:

Sit' ei kuolo kuihduta, ei lakastuta aika myös.

Oulussa 28/5 1890.

Pohjolan tähti.

Tähti Pohjolan koitti,

Uuden ajan enteet toi,

Suomen sumupilvet voitti,

Ruson kultaisen se loi:

Usvat haihtui,

Orjuus vaihtui

Hengen varmaan vapauteen.

Aaamutähti Suomehenki

Pilkahti jo valoaan:

Siitä nuortui kansan henki,

Virkenivät voimat maan.

Rintahansa

Kätki kansa

Onnen ensi orahat.

Monet surut, myrskyt suuret

Saa se nähdä matkallaan,

Mutta elon sydänjuuret

Niissä voimistuvat vaan:

Juuri nuissa

Taisteluissa

Sielun voimat puhdistuu.

Päiv' ei tuntuis ihanalta,

Jos ois outo meille yö,

Rakkahalt' ei valon valta,

Jollei joskus myrskyt lyö.

Näinpä aivan

Silmä taivaan

Karkaisee ja kasvattaa.

Näinpä armas suomenkansa

Tottuu taistot voittamaan,

Tottuu luomaan Luojahansa

Ilot, surut isäinmaan,

Hältä uutta

Voimakkuutta

Valoakin etsimään.

Pois' on pelko kuolon, poissa,

Poissa kalman katkeruus,

Lehdoissa ja laaksoloissa

Valo rusoittaapi uus:

Suomenkansa

Kulkuansa

Johtaa aamutähden luo.

Tähti Pohjolan, sä loista,

Loista, älä sammu vaan,

Laaksoista sa varjot poista,

Tuikkeile tääll' ainiaan!

Riennä, jalo,

Puhdas valo,

Matalaankin majahan!

Kesäaamu.

Nyt taas maille aamu koitti,

Lehtoloissa linnut soi,

Taas yön varjot valo voitti,

Hymyileepi päivän koi.

Nurmi tuoksahtaapi mailla,

Kastehelmet kimaltaa;

Sulomorsiamen lailla

Riemukyyneleiss' on maa.

Tuolla oraat vihannoivat,

Laiho nuori aaltoaa;

Täällä sirkun laulut soivat,

Kukkimahan kuuset saa.

Tuolla lähteensilmä loistaa

Tyynnä, levollisna vaan;

Täällä metsän kaiku toistaa

Laakson laulut uudestaan.

Tunnustele nuori kansa:

Lempes ansaitseeko tää?

Luonto tenhorunoillansa

Voiko syöntäs sytyttää?

Kaikki, mit' on Luoja luonut

Pohjolahan suloimpaa,

Nautittavaks on sen suonut

Meille armas isänmaa.

Taivaan lahjoja nyt maamme

Runsain määrin tarjoaa;

Rinnoissamme tuta saamme

Lemmen tulta hehkuvaa.

Nuoruus on nyt aika Suomen,

Aika kukoistuksen on,

Lauluinensa sulo huomen

Herännyt on laaksohon.

Entistänsä ehommasti

Väinön kanteloinen soi,

Jylhiin rotkoihinkin asti

Viestit viedä kaiku voi.

Kaikkialla kilpamielin

Toimitaan ja taistellaan, —

Suomenmielin, suomenkielin

Vainioilla isäinmaan.

Herran aseet.

Taivaan aseenapa kansa

Pienoinenkin olla voi,

Kun vaan sitä voimallansa,

Mik' on totta, vartioi.

Usein heikon kuoren alle

Luoja kätkenynnä on

Totuutensa maailmalle,

Kirkkautensa auringon.

Ylevimmän valon meille

Judakansassaan Hän toi,

Totuudesta eksyneille

Johtotähden kirkkaan soi.

Puhtahana tähti loisti

Velttoon, synkkään maailmaan;

Pakanuuden yön se poisti,

Valostaen kaiken maan.

Turhaan miekkoinensa koitti

Riehua nyt pakanuus:

Valtain ponnistukset voitti

Hengen valo syvä, uus.

Vaikka Judan mahti mainen

Saikin vihdoin sortumaan,

Kukistu ei henki vainen,

Sammu ei sen valo vaan.

Henki kuihtuu sitten vasta,

Kun ei enään etsikään

Juda isäin Jumalasta

Uutta voimaa elämään.

Mutta armosiipein alle

Nöyränä kun turvautui,

Niinpä kau'an maailmalle

Judan valo kuvastui.

Heikko kansa, vuoren lailla,

Valoansa vartioi.

Säteillänsä voimakkailla

Kansain yöhön aamun loi.

Sivistyksen korein kukka

Muualla kun lakastuu,

Kohoo siellä hengen kukka

Vankkana kuin tammipuu.

Näinpä myöskin suomenkansa

Kukoistaa voi loistossaan,

Kunhan sitä voimallansa,

Mik' on totta, puoltaa vaan.

Lyhetty ei käsi Herran

Suomell' ole vieläkään:

Korkeimpana vielä kerran

Raikuu riemu kansan tään!

Kansanjuhlassa.

5.7.1891.

1.

Henkisyyden kahle katkes,

Suomi elpyi elohon,

Öinen, tumma verho ratkes:

Kansa valvehilla on!

Hengen tou'ot heilimoivat,

Ruskoaan luo aurinko;

Laaksoiss' aamulaulut soivat:

"Päiv' on Suomen, päivä jo!"

Päiv' on Suomen: valoansa

Taivaan Herra syömmiin luo;

Maansa alttarille kansa

Kilvan uhrejansa tuo.

Kilpasilla intomielin

Suomen poik' on pelloillaan;

Suometarkin sulokielin

Vainioll' on isänmaan.

Missä muinen piili halla,

Missä karhu karjan löi,

Siellä tuoksull' ihanalla

Laihomme nyt hedelmöi.

Toinen on nyt aika, toinen,

Hengen rientoin aika on;

Valon kirkas aurinkoinen

Säteilee nyt laaksohon.

Kansallisen hengen töihin

Suomen henki hehkuu nyt,

Valon suuriin pyrinnöihin

Sydämmet on sykkinyt.

Niistäpä voi kansa hoivan

Löytää, kun on murheissaan,

Löytää riemun, toivon oivan,

Kun käy tummaks taivas maan.

Puhdas, kirkas valon taika

Ikitoiveet kansaan luo;

Suomen hengen aamuaika

Kyllin toivon syytä suo.

Pois siis murhe painamasta

Mieltä Suomimorsion:

Nythän riemuin aik' on vasta,

Nythän häiden hetki on!

2.

Kas, luontokin niin juhlii nyt, kuin viettäis sekin häitä,

Ja vihkijuhlaan kaunistais juur' kummukoita näitä,

Niin että Suomen sulho vois ihailla morsiaansa,

Ihailla tenholauluja ja suloisuutta maansa.

Ja kaunis onkin morsio nyt hohtopu'ussansa.

Ei ihme, että rinnassaan rakkautta tuntee kansa!

Sa katso: kukkaisverhoinen on lemmityisen rinta,

On hymyilynsä hempeä, kuiskeensa lumoovinta!

On luonnon työ taas, tenhoinen, on loistossansa maamme,

Taas päivyt hellä suutelee suloista Suomelaamme;

Vapaina aallot läikkyilee, ja laululinnut soivat,

Ja sulo tuoksun luontohon taas kaunokukat loivat.

Luo silmäs noihin maisemiin tai järven ulapoille,

Luo kirkkahalle taivaalle tai hetteisille soille,

Näät kuvan niistä kotoisen, näät piirteet Suomenmaasta,

Näät hengen kansan hengestä uljaasta, voimakkaasta!

Jo laske käsi povelles nyt, kallis suomenkansa,

Ja kuule, kuinka kaipailee jo Suomi sulhoansa!

Jo, nuorukainen, rientele sa kultasesi luokse,

Avoimeen kukkaissylihin avoimin sylin juokse!

Niin lemmi, kansa, kultoas, kuin sekin puhtahasti,

Niin lämpimästi, syvästi, niin sydänvereen asti!

On köyhä tosin morsios: ei palkaks kultaa anna,

Mut kuitenkin sa kuvaansa kalliina aina kanna!

Näin riemu, onni kirkkaammin taas heijastella voipi,

Näin ehompina entistään taas toivelaulut soipi;

Näin kahlehistaan irtautuu kansamme luova henki,

Ja verhostansa puhkeaa taas päivyt Suomehenki!

3.

Kuni luonto kukkaisvuoteellansa

Riemuitsee nyt, niinpä suomenkansa

Riemuinen ja toiveinen myös on.

Kirkkahinna valo kansaan loistaa,

Epätoivon, murheen varjot poistaa,

Toivon kuvat luopi laaksohon.

Hengen valo, kansallinen tunto,

Suomen periluonnon syvyys, kunto,

Ne voi paljon luoda maailmaan.

Vaikka vaiheet vaiheit' ajan siirtää,

Kirkkaan lehden Suomen kansa piirtää

Aikain sivistyksen historjaan.

Lapsuudessaan Suomen henk' on vasta:

Valonsäde vasta taivahasta

Herehille hengen voimat loi;

Mutta lapsuus miehuutt' ennustaapi

Loistavata, josta Suomi saapi

Nimen, kau'as kaikua mi voi.

Hellä, lämmin, niinkuin uusi huomen,

Onpi siksi toivelaulu Suomen,

Kukkaislaaksoista mi kohoutuu.

Idän pilvet, lännen huolet lymyy,

Riemujansa Väinön kansa hymyy,

Niinkuin neidon kihlatunkin suu..

Kilvan soi nyt sirkut runojansa,

Kilvan lauluun yhtyypi myös kansa,

Virittäen tenhokanneltaan.

Juhlahetk' on sulo taivasalla,

Juhla sydämmissä kaikkialla,

Toivon henkäys käypi yli maan.

Juhannuksen aattoilta.

Juhannuksen aattoilta

Iloinen ja tyven on;

Metsä kaikaa, taivahilta

Soipi leivo suruton.

Luonto hymyy,

Kukat lymyy

Tuoksuin nurmikehdossaan.

Tuolla lampi tyynnä päilyy,

Säteiss' ilta-auringon;

Täällä vihryt laiho häilyy,

Täällä lehto tuttu on.

Kaikkialla,

Taivasalla

Juhlarauha hallitsee.

Juhlavirttä linnut soivat,

Luontokin se juhlii nyt,

Laulain laaksot unelmoivat,

Sydän sykkii vertynyt.

Hellämielin,

Kiitoskielin

Inehmokin iloitsee.

Kaikki kiittää taivastansa,

Luotu kiittää Luojoaan.

Juhlapukineissa kansa

Kilpaileepi kera maan:

Kilvan koittaa

Laulaa, soittaa

Hekin kiitoslaulujaan.

Taivahia Suomen kansa

Toivelauluin kai'uttaa,

Tunteet, syvät, puhtaimpansa

Korkuutehen huokajaa:

Luoja, maata,

"Isänmaata

Valista ja varjele!"

Pääskynen.

Iloisna pääskyn virret soi

Taas taivahilla maamme:

Näin riemun rinnassaan se toi

Suloiseen Suomelaamme.

Se tänne kylmään Pohjolaan,

Miss' asuu hyinen halla,

Riemuiten riensi, tänne vaan

Ilolla ihanalla.

Ei viileä, niin herttainen

Oo kesä kaukomaalla,

Ei luonto luonnon vertainen,

Mik' onpi synnyinmaalla.

Halk' ilmain pääsky Suomehen

Siis kiiti kevään tullen.

Nyt soipi riemusävel sen

Toiveita, maani, sullen!

Tääll' armahin on seutu sen,

Tääll' ihanin on olla:

Ei missään turvaa tupasen

Kuin meidän asunnolla.

Tääll' ensi virret soitellut

Se onpi Suomen puulla,

Ja laulelmiaan koitellut

Kai'uttaa kansan kuulla.

Suomenpa kunnahilla on

Sen siipi siinnyt hento;

Tääll' ensin suuntas taivohon

Sen leijuvainen lento.

Tääll' ensin kesäpäivän koi

Sen tuuti unelmille,

Ja karu, laiha luonto soi

Lapsuuden ruo'an sille.

Nyt näet, miks'ei pääskyinen

Unhoittaa meitä saata:

Riemuinen, pieni sydän sen

Kaipailee synnyinmaata!

Taas, uskollisna maallehen,

Se soipi laulujansa,

Ja kaikuileepi sävel sen:

"Sa lemmi maatas, kansa!"

Vanhoillaanolija.

"Pois koulut! Valon lietsimet nuo pois!

Kukoistaa Suomi ilman niitä vois".

"Ne onnen pohjan jäytää köyhän maan,

Sen tuudittavat uneen veltoimpaan".

"Näin köyhtyy kansa, uupuu isäinmaa,

Kun laiskureita koulut kasvattaa".

"Niit' elättää saa kansan sitkee työ;

Ne herkkuilee, kun kansa petun syö".

"Pois koulut! Valon lietsimet siis pois!

Kukoistaa Suomi ilman niitä vois".

"Vapaasti lehtii, haaroittuupi puu,

Vapaana luonnon kukka kaunistuu".

"Kuin luonnon lapskin, vaatein vapauttaan,

Niin kasvakohon lapset isäinmaan!"

— — — — —

Mut, veikko, sijaa aattehille suo,

Ei paikallansa olla sana tuo!

Kuin tarhurin työ kasvit jalostaa,

Kouluista kansa jalostusta saa.

Katkaisseet koulut kansan kahleet on,

Sen elvyttäneet itsetuntohon.

Ei orjuuteen tok' hengen valo vie:

Tie tiedottoman onpi orjan tie!

Kuin hajoo lauma, miss' ei paimen näy,

Niin valotta myös kansojenkin käy.

Sa sanoit, että "uupuu isäinmaa,

Kun laiskureita koulut kasvattaa".

Mut kouluin syy ei laiskuus olekaan:

Se kodin hengen hedelmä on vaan.

Siis unta valon säteet eivät tuo,

Vaan valveille ne kansan silmät luo:

Ne nuorisoa siihen totuttaa,

Mit' vaatii ihmisyys ja isänmaa.

Ja selvin värein etenemme luo,

Ett' aineen orjuus onnea ei tuo.

Mut henkeään ken innoin valistaa,

Hän pysyväisen elon onnen saa.

Siis valoa sä syviin riviin suo,

Ja itse tiedon lähtehiltä juo!

On oppi paras perinnöistä maan,

Joill' isät, äidit turvaa lapsiaan:

Sit' ei syö ruoste, eikä raiskaa koi;

Sen lapsilleen myös köyhät antaa voi.

Paimenpoika.

Ikihongat huminoipi,

Kukkasissa tuoksuu maa;

Karjankellon ääni soipi,

Salomaita kai'uttaa.

Paimenpoika pienokainen

Siellä karjaa vartioi,

Sydän, kirkkaan lähteen lainen,

Kuviansa unelmoi.

Edessänsä kesätaivaan

Puhtaan, selkeen näkee hän,

Näkee Suomen luonnon aivan

Kirkkaimmissa väreissään.

Tuoss' on laihot kukkapäiset,

Vihreet loistopu'ussaan;

Tuolla linnut liitäväiset

Laulaa laaksoloissa maan!

Tuossa sorsapari soutaa

Salolammen laineita;

Tuossa muurahainen noutaa

Talon tarveaineita!

Eloisuutta taivasalla

Luojan luomakunnass' on;

Silmin, suin sit' ahnimalla

Paimen vaipui unohon.

Taivaan loistoasunnoista

Paimen pieni uneksuu;

Kelmeet kasvot riemuin loistaa,

Autuaasti hymyy suu.

Hetket rientää. Taivahalta

Pilveen piilee päivän koi;

Puhkeemass' on myrskyn valta,

Vienosti jo salamoi.

Oi, jo herää uinailusta,

Nouse, paimen, katsomaan,

Kuinka uhkaavana musta

Ukkospilvi verhoo maan!

Levotonna ammoo karja,

Luonto kaikki huokailee;

Laululintuin sulo sarja

Pesihinsä pakenee.

Taajemmin jo taivahalla

Tulta tuiskuu, salamoi,

Mutta yhä hongan alla

Paimenparka unelmoi.

Jo nyt lankes kuolon arpa:

Honka kaatui poikaan päin,

Ruhjoi raukan, — runotarpa

Paimenesta kertoo näin.

Myrsky vaiken'. Luomakunta

Virkos. Soi jo sulosuu.

Mutta ijäisyyden unta

Paimenpoika uneksuu.

Turhaan äiti ainoistansa

Kyynelehtii, ikävöi,

Turhaan kaipaa kalliimpaansa,

Minkä surmaenkel' löi. — —

Jalo nuorukainen, säästä

Suomiäitis suruista;

Kaihon kyynelistä päästä,

Kansoasi paimenna!

Valppaasti kun voimallansa

Kukin maataan vartioi,

Uljahasti Suomen kansa

Ajan myrskyt kestää voi.

Valoon!

Keväimensä Suomen kansa

Sulon vasta nähnyt on,

Vasta noussut voimahansa

Uuden ajan valohon.

Kuni kevätpäivän koitto

Luonnon saattaa elohon,

Niinpä hengen valon voitto

Kansan herättänyt on.

Riemuisuutta, toiveisuutta

Valon aamurusko tuo,

Voimaa, miehuuttakin uutta

Suomen sydänsuoniin luo.

Turhaan uhkaa taivahalta

Pilven tumma varjo nyt:

Suomen toivo: hengen valta

Voimakkaaks' on kehkeynyt.

Eipä kaadu kasvut Suomen:

Juuret sisässä on maan;

Sydämmissä sulo huomen

Kirkastuupi yhä vaan.

Riemutarhalta nyt näyttää

Valon tou'ot loistossaan.

Sulo lemullaan ne täyttää

Rakkaan, armaan isäinmaan.

Aamumme siis yöks' ei muutu,

Toivon täht' ei piillä voi,

Kun vaan kansa toint' ei puutu,

Valohon kun uutteroi.

Kaikki lakastuupi mainen,

Hengen työt ei kuole vaan,

Hedelmänsä ihanainen

Säilyy jälkimaailmaan.

Liehukoon siis lippu valon

Yli kaiken kotimaan,

Liehukohon myöskin salon

Synkkään soppeen loistamaan!

Näin kun hengen kipinäiset

Liekkiin ajan tuuli saa,

Silloin myrskyt, tuulispäiset

Turhaan tulta sammuttaa.

Olemisen taisteloissa

Turvamme on hengen työ,

Se on ilo, toivo noissa,

Sit' ei sorra kuolon yö.

Työhön!

Opinahjohon, kansa, käy lietsoilemaan,

Kun pilvejä käy yli taivaan ja maan!

Kuin tähtöset yön sulot, kirkkahat on,

Niin työmmekin kansassa loistakohon!

On toivomme, turvamme toimekas työ,

Ei henkistä työtä lyö kuoleman yö.

Kun kansamme aatteiden lähteiltä juo,

Niin voittoja taistelo Suomelle suo.

On kansamme pieni. Niin olkohon vaan!

On lait pyhät, korkeat kilpenä maan,

Ja henki on suuri ja kirkas on koi,

Ja intoa Väinämön kantelo soi.

Ei myrskyistä kansamme säikkyä voi:

Se niissähän kasvoi ja voimansa loi.

Min' uhkuili hurmetta Suomelan tie,

Ja taistoon se kansamme taasenkin vie.

Mut' rauhanpa taistoon nyt syömmemme lyö:

Nyt henkist' on riento ja henkistä työ.

Pois peljätty miekka jo väistyä saa:

On sankariaikamme muistelma vaan.

Meill' armainna loistaapi riemuista maan:

Tääll' ihmisnä palvella, taistella vaan.

Työ maailman puhtahin nautinto on,

Työn piiri on pyhä ja koskematon.

Kaikki täyttää tarkotustaan.

Sinelläpä taivahankin tähti toistaan kirkkaamp' on,

Tummea on välkkyvinkin niistä rinnall' auringon;

Eipä yhtä upeina myös hohda nurmen kukatkaan,

Eikä yhtä suloäänin livertele linnut maan.

Angervaiset vaaleet tuolla luovat maille tuoksujaan,

Rinnallansa hento heinä, sekin laillaan pukee maan.

Tuolla laulaa satakieli, leijuin etelähän päin,

Pensastossa kerttu liikkuu, lauluansa virittäin.

Tuolla meren aalto, tuolla kuohuu hurja vaahtopää,

Täällä metsälammen laine vieno hiljaa vieriää.

Tuolla ylös taivahille kurottaapi honkapuu,

Täällä koivun näre hoikka turvatonna kohoutuu.

Koskinensa pauhaa tuolla levotonna virran vuo,

Täällä puro hiljaisena sinilähtehestä juo.

Tuolla vuori ylpeänä taivaan rantaa tavottaa,

Täällä kaino kukkakumpu piilee koivahaisten taa.

Näinpä erilaista Luojan luomakunta kaikki on,

Mutt'ei siltä yksilöistä hennoinkaan oo arvoton:

Tarkotustaan kaikki täyttää, samaa tarkotusta vaan :

Väritystä luonnon auttaa kukin niistä tavallaan.

Värein kirjavuus ei luontoon ristiriitaisuutta luo:

Suloisessa soinnussa on lammet, laaksot vaarat nuo.

Kuni taivaan kaaren värit, sulosointuhun ne käy,

Jäykiltä ei eri värein vivahdukset konsaan näy.

Näin on luonnon. Näinpä kansain värityksen myöskin on:

Eri aineksista kansat liittyneet on kokohon:

Toiset asuu palatseissa, puettuina purppuraan,

Toisilla on puku halpa, maja, työkin halpa vaan.

Kaikille ei lahjojansa onni runsain käsin suo,

Yksille vaan kunniata, kultaa, kukkasia luo;

Mutta sama jalo määrä elon taisteluilla on:

Hengen jalostus ja kansan kehitystyö valohon.

Siispä vaikka istuja sa kultaistuimella oot,

Taikka puutteen kyyneleitä silmäsi ain' vuotakoot,

Palvelusta vaatii sulta, vaatii armas isänmaa,

Äidinvaivain palkkiota sultakin se kaipajaa.

Ällös katso heikkouttas, maallesi sä uhraa työs,

Itse valistu ja muita valistuta aina myös!

Näin kun kansan lapset kaikki Suomeansa rakastais,

Vainolaisen kytkis kansa, valon suuren voiton sais!

Epätoivon pilvi silloin verhota ei maata vois,

Suloisata onnea ja tositoivehia ois.

Riemun, rauhan puhtaat henget, joita kevätluonnoss' on,

Sijoittaisi sydämmihin onnen ikiasunnon.

Syksyllä.

Poiss' on kehto kaunis kesän,

Puiden lehti kellastuu,

Poiss' on räystähältä pesän

Pääsky pieni, riemusuu:

Luonto kaikki Suomenmaan

Kulkeepi jo kuolemaan.

Kuihtuvat jo kummun kukat,

Halla maisemamme lyö,

Raukeavat ruusurukat,

Maan ja taivaan täyttää yö.

Aalto jäähtyy. Kahleesen

Kietoo kohta kylmä sen.

Mutta vaikk' on kesä poissa,

Luont' on paljas, alaston,

Vaikka salon hongikoissa

Soi vaan tuuli ponneton,

Riemuitenpa lapset maan

Soittelevat kanneltaan.

Taashan käydään tositoimin

Ajan suureen taistohon.

Uhkuvin taas nuoruusvoimin

Kansa valvehilla on.

Kaikki kantaa uhrejaan

Alttarille isäinmaan.

Suomen uuden ajan aamu.

Valon latu hiihdetty jo onpi tänne Pohjolaan.

Uuden ajan aamurusko väikkyy yli kaiken maan.

Pontevammin, rohkeemmin jo Suomen kansan sydän lyö,

Itsekkäiset edut väistyy, karttuu yhteishyvän työ.

Sitkeätä vastarintaa kau'an kyllä ollut on,

Ennenkun on saatu kansa selvään itsetuntohon;

Mutta nyt, kuin yksi miesi, vartijana isänmaan

Kansamme on valveillansa, kalliimpaansa puoltamaan.

Olemisen taisteluun jo sulo Suomi noussut on,

Ilmitulta lietsoo kansa kilvan opinahjohon.

Lemmen puhdas, lämmin liekki kansoamme innostaa,

Tenhosanana nyt kaikuu kaikkialta: isänmaa!

Se on nimi, joka kiistat, veliriidat tyhjiks luo.

Nimi, joka innostusta pyhää povellemme tuo:

Elävillä kirjaimilla syömmiin piirretty se on,

Kallihinna soi niin vanhain rinnoissa kuin nuorison.

Vaikka erimielisyyttä paljon kansassamme lie,

Vaikka lippuja on monta, eri poluille ne vie,

Yks' on päätie, yksi määrä, yksi tarkotus vaan tää:

Kansallista olemusta kohottaa ja kehittää.

Jos siis myrskyt sulo maamme kehitystä uhkajaa,

Lailla vuoren, uljahana, torjuilee ne synnyinmaa.

Vaaran tullen lämpimämmin Suomi lastaan kasvattaa,

Hellemmän myös vastalemmen äiti lapseltansa saa.

Ei, kuin ruoko myrskysäässä, Suomi enään häilykään,

Noussut onpi kansamme jo, noussut uuteen elämään.

Uuden ajan, ihanan jo kirkastuupi aamukoi,

Kansa riemuin sivistyksen siunauksen nähdä voi.

Sopuhun!

Pimetessä Suomen päivän,

Suomen ilman sumetessa,

Toivon riemun riutuessa,

La'atessa ihanan laulun,

Sovintohon suostukaatte,

Liittohon likentykäätte

Sulon Suomemme iloksi,

Ilmamme imanteheksi!

Soikohon saloilla Suomen,

Helkkyköhön heleästi

Väinön kaunis kanteloinen

Soreata sovintoa

Nuorisolle nousevalle,

Kansalle kasoavalle,

Jott'ei vieras meiltä veisi,

Murentaisi muukalainen

Kypsyvätä kylvöämme,

Hengen viljoa vihantaa!

Vainiolle!

Vainiolle, miesi, aainen,

Työhönne jo astukaat:

Kevätsäde ihanainen

Sulailee jo Suomen maat!

Nurmi nuori vihannoipi,

Siro silmut saa jo puu,

Peippo pensikossa soipi,

Visertääpi sulosuu.

Suloista on luonnoss' olla,

Kylvää peltotilkkuaan,

Tuossa kotitakalolla

Työskennellä eestä maan!

Elon pauhu maailmasta

Sinne kuulua ei voi;

Luonnon rauha korven lasta

Kehdossansa vartioi.

Vainiolle, miesi, nainen,

Työhönne jo astukaat:

Kevätsäde ihanainen

Sulailee jo Suomen maat!

Mutta ällös omin voimin

Sentään peltotyötäs tee:

Työ, mi tehty ihmistoimin

Typö tyhjiin raukenee!

Muista, että korven viljat

Myrsky kaataa voipi myös,

Kaataa salon sulot liljat,

Runnella sun elontyös!

Totuuden voima.

Mik' on totta, pyhää, sit' ei mainen mahti maahan lyö.

Mik' on Luojan tahto, sit' ei muuksi muuta ihmistyö.

Hetken vaan voi näyttää siltä, kuin ei oikeus voittaiskaan,

Kuin ois taivas tumma aivan, uus' ei huomen koittaiskaan.

Kuni turhaan tulvaa vasten hetken sotii jäykät jäät,

Sitten kahlehensa murtaa virran aallot vaahtopäät,

Niinpä turhaan vasten oikeutt' ihmisvoimat rynnistää :

Totuus sortaa sortajansa, niinkuin hanget kevätsää.

Mutta vaikka viipyy voitto, toivo älköön sammuko,

Epätoivon musta yöhyt miesten mieltä murtako:

Kerran toivo toteutuupi, nousee uuden ajan koi,

Kun vaan miehuutta on maassa, tunteet tulta salamoi!

Suruntuttu onpi ollut Väinön kansa ainiaan,

Mutta tylsään epätoivoon sortunut ei konsanaan.

Siispä, sankar'isäin lapset, uljahasti astukaa

Aina totta puoltamahan: sitä vaatii isäinmaa!

Työ, mi tehdään totuudelle, pysyvimmät he'elmät saa,

Jälkipolville se vielä tekijästään todistaa.

Mutta mainettaan ken etsii, etsii omaa etuaan,

Tuomion saa tunnolleen ja häväistystä isänmaan.

Keväimellä.

Vaipunut on talven valta,

Suomen luonto pukeutuu;

Päivyt välkkyy taivahalta,

Lehtimaan jo käypi puu.

Vapaana taas aalto läikkyy,

Kahleet särki päivän koi;

'Kaste timantteina väikkyy,

Lintuin riemulaulut soi.

Kaunista on kaikkialla

Suomen luonto verraton;

Luonnon sali taivasalla

Valoisa ja vapaa on.

Sulo rauhan, sointuisuuden

Luontohon nyt kevät luo,

Ihmissydämmiinkin uuden

Toivon, riemun, levon tuo.

Juhlarauha mielet täyttää,

Juhlaa viettää kaikki maa;

Kalleuksiaan meille näyttää

Suomi, sulo synnyinmaa.

Purppurassa, kullassansa

Loistaa köyhä äiti nyt;

Syömmensä taas Suomen kansa

Toiveille on vihkinyt.

Neidon muistikirjaan.

1.

Kuki, ruusu, kotikunnahalla,

Virittäen tulta kotilieden;

Laita, ett'ei sydäntäs lyö halla,

Elonvoimaas, purppuraasi vieden;

Aina sydänjuuriasi kasta

Nestehellä, mik' on taivahasta!

2.

Lakastua luonnon kukat, lehdet kellastua voi,

Mainen maaksi maatua ja sammua myös päivän koi;

Mutt'ei Luojan puhaltama ihmishenki kuole vaan:

Sen on suotu niittää laiho kylvämästä oraastaan!

3.

Kuin luonto sulo Suomenmaan

On puhdas, raitis kerrassaan,

Niin mieles myös

Ja rientos, työs

Puhtaita olkohon!

4.

Lemmi, immyt, lemmi puhtahasti,

Lemmi aina kuolohosi asti

Sitä, mik' on taivaista ja suurta,

Mik' ei surkastuta sydänjuurta!

5.

Kuin kukkanen kaunonen loistele vaan,

Mut loistehes uhraja onneksi maan!

Kun kuntoa, voimia tarpehen on,

Maan lippua seuraja taistelohon!

Sä aatteiden rientohon pyrkiös myös,

Ja lämpöä saakohon niistä sun työs:

Ne puhtaita riemuja, onnea tuo,

Jot' ei säre kohtalon murtava vuo!

Ja vaikkapa vanhuus sun voimasi vie,

Ja ruusut vaan hetkisen poskilla lie,

Niin nuori sun syömmesi olkohon vaan

Ja kirkas kuin tähtönen loistellessaan!

Näin henkes kun aatteiden lähteiltä juo,

Kun korkeimman toiveensa taivohon luo,

Ja kansalle, maalle sun syömmesi lyö,

Ei verhoa työtäsi kuoleman yö.

6.

Sielun toivo olkoon siskonasi,

Tunnon rauha sulo tuttunasi:

Näin sä ikionnen löydät vasta

Puhtaan, kirkkaan myrskyn maailmasta!

Uljahasti souda elon merta

Vaikka päivyt piilee, myrsky kohtaa!

Toivo: päivyt myrskyn jälkeen hohtaa

Entistänsä kirkkaampana kerta!

8.

Mik' on pyhää, totta, aina puolla,

Vaikka tuliskin sen eestä kuolla!

9.

Vienon, tyynen lähteensilmän lailla,

Mikä kuvastelee maan ja taivaan

Loistossansa, niinpä olkoon aivan

Syömmes puhdas, myrskyjäkin vailla!

10.

Suo isänmaalle lempes uhri pyhä,

Sen kuvaa kanna rinnassasi yhä!

Kuin sulhoasi, lemmi sitä aina,

Kuin äitiäsi, syömmellesi paina!

11.

Lempi, taivaan lahja sulo, maailmahan onnen tuo,

Lemmen liekki puhdas, pyhä paradiisin tänne luo.

Lempi onpi korein kukka, minkä elo luoda voi,

Lempi nuoruuden on ilo, toivo, kirkas aamukoi.

12.

Ken ei sodi, ei myös konsaan voita,

Ei saa sulolaakereita, joita

Taisteloista jalo sydän saapi,

Sydän joka maataan armastaapi.

Yks muisto.

Yks muisto, kuva kultainen

Sielussain siintää vielä;

Se tähteni on ainoinen

Pimeellä elon tiellä.

Näin kerran immen, katsahdin,

Katseensa säihkyi tulta;

Näin ruusuhuulten hymyilyn, —

Ja tunteet heltyi multa.

Tunteiden virtaa kuohuvaa

En voinut tyyntää, estää;

En sinisilmäin salamaa

Ma voinut, raukka, kestää.

Ma lemmistyin, ma uinailin,

En aatellut nyt muuta,

Kuin neidon silmäin sineä

Ja somaa ruususuuta.

Oi, suloisaa, oi, katkeraa,

Oi, aikaa autuasta,

Kun sydän onnen kuvia,

Vaan näkee maailmasta!

Ma toivoin, neittä jumaloin,

Kuin enkel' ollut oisi,

Ja huolehdin ja riemuitsin,

Kuin mulle lempens' soisi.

Näin vieri hetket, viikotkin.

Autuuden päivyt loisti:

Sain vastalemmen hellimmän,

Se huolet kaikki poisti.

Ma unelmiin nyt antausin,

En aatellunna muuta,

Kuin kullan silmäin sineä

Ja somaa ruususuuta.

En aatellut, ett' ainaista

Mun onneni ei oisi,

Ja että multa kultoain

Ees taivas riistää voisi.

Kuin unta oli eloni,

Kuin siivin päivät kiiti;

Ol' naurua, ol' hymyä,

Ja huolet ohi liiti.

Mut pian päivyt pimeni,

Ja itkuun ilo haihtui,

Ja utu-unet todeksi

Niin katkeraksi vaihtui.

Hän kuoli, — kuihtui kultani,

Pois riensi maailmasta;

Nyt enkelinä silmäilee

Hän mua taivahasta.

Näin lohduttavat ystäväin:

"Hän enkeliks' ol' luotu:

Siks taivohon on kihlattu,

Ja taivas kodoks suotu."

Mut iltaa ei oo ainoaa,

Ei valkene se aamu,

Jolloinka haihtuis muistostain

Armaani vaalee haamu.

Armaan haudalla.

Jo hiljaa heijuu hennot udut maasta,

Yö vaikenee, ei lintuisetkaan haasta;

Mut kaste kiiluu, hengitseepi tuokse,

Kun hiivin tuonne armaan haudan luokse.

Oi, kuink' on sulo, taivaan sulo ilta!

Kuink' illan rusko väikkyy kukkasilta!

On, kuni kulta hymyn mulle soisi,

Kuin taivahista luonto kaikki oisi.

Mut hetkenpä vaan ilo heijastaapi,

Ja murhe musta mielehein jo saapi!

Kun illan säde metsän taakse haihtuu,

Myös yöksi päivä sydämmeni vaihtuu.

Vaan mietelmiin kun jylhiin siinä vaivun,

Haudalle notkistun ja maahan taivun,

Niin henkein virkoo murheen uinailusta,

Ja hälveneepi mielen peitto musta.

Niin on, kuin ääni kullan kuiskajaisi,

Nää korvihini sanat hellät soisi:

"Ah, kuolleen kuvan palvelus sa heitä,

Kuin miesi, astu elävien teitä!"

"Sun maatas, kansaas palvella sa koita,

Ja rauha tyven tunnollesi voita:

Niin yhtyä me saamme kerran sitten

Ijäiseen lemmenlauluun enkelitten!"

Riennä, päivä!

Aik' on pitkä, pitkät päivät,

Hiljallensa hetket käy;

Sydän huokaa kaihoansa,

Kuvaa kultani ei näy.

Lempeet lehdot, rastaan soitto,

Luonto viihdyttää ei voi;

Luonnon laulajainkin virret

Kaipausta mulle soi.

Yks' on kuva pyhä, kallis

Mielessäni päivin öin:

Kuolleen kullan kalpee kuva,

Jota aina ikävöin.

On, kuin etähällä ois se,

Vaikka asuu rinnassain,

Kuin ois unikuva ollut,

Jota hetken nähdä sain.

Näinpä lemmen sulokuvat

Rikkoutua pian voi,

Lakastua kaunein ruusu,

Jonka elo meille loi.

Aik' on pitkät, pitkät päivät,

Hiljalleen nyt hetket käy,

Sydän huokaa kaihoansa,

Kuvaa kultani ei näy.

Mutta vaikka hetken poissa

Luota sulhonsa hän on,

Pian yhdistymme jälleen

Taivaan iki-ilohon.

Rientele siis, elon päivä,

Joudu, joudu, ilta, jo,

Paina, kuolo, huulilleni

Ikuisuuden suutelo!

Iltatähti.

Kas, kuin iltatähti tuolta katsoo Pohjan lasta,

Niinkuin silmä Jumalan sulouden maailmasta!

Taivaan korkeudessa tuolla iltasilla se hohtaa,

Valjun valon hopeeniidet Väinöläänkin johtaa.

Kun ma katson tuikettansa, enpä tiedä, miksi

Tunteheni vivahtuu niin vienon suruisiksi.

Oiskohan siks kun niin usein elon taivahalta

Toivon tähti sammuupi, ja puhkee myrskyn valta?

Vaiko oisi siksi kun oon hetken kukka täällä,

Siksi kun mä heilun, kuni heinä myrskysäällä?

Oi, nyt tiedän: kultanipa kuollut silmää sieltä,

Suruisesti nuhdellen mun häilyväistä mieltä!

Siispä tuika, tähtikulta, vilku hetki vielä,

Matkan määrää muistuttele, jotta pysyn tiellä!

Helota ain', iltatähti, kunnes aamu koittaa,

Taivaan ranta vaalenee, yön varjot valo voittaa!

Runonpäitä.

Kellä toivon säde säilyy,

Onnellinen onpi täällä,

Mutta toiveheton häilyy,

Kuni vaahto myrskysäällä.

Myrskyiss' elon ei se lempi kestä,

Jok' ei johdu, syty sydämmestä.

Aika jäähdyttää ja tyyntää, — mutta

Ei vie kuvaa sieluun painunutta.

Suudella kun kerran saisin!

Mutta kun en tiedä laisin,

Mit' on mesi simasuiden,

Inhon suuteloita muiden.

Lemmen esikartanohon

Suukko meidät vie;

Suudelmasta alkaa

Lemmen yhdystie.

Iloista onpi eleä,

Suloista suruja nähdä,

Kun onpi rinnassa rauha,

Sointu sulo sydämmessä,

Sivulla ihala impi,

Ystäväinen ylen armas

Kuormoamme kantamassa,

Taakkoamme tasaamassa

Tämän maailman matkalla,

Polull' aivan polvikkaalla.

Älä leiki lemmen kanssa,

Laakson lintua likene:

Lempi polttaapi povesi,

Iskee syömmees syvät haavat!

Ei onnen laps' oo ystäviä vailla!

Mut, tuhon tullen, akanaisten lailla

Ne hajoo, haihtuu maailmahan suureen,

Taas pysähtyen ruusupensaan juureen.

Elo onpi luonnon lainen,

Kuva luonnon kukkasesta:

Kerran hentona helottaa

Kevätsäteen suudellessa,

Kerran kukkana kukoistaa

Kesän armahan ajalla,

Kerran lehtenä lakastuu

Syksyn syksän runnellessa.

Hanki oppia halulla,

Syvän henkesi himolla:

Se on sulo seuranasi,

Hupi hyvä huolissasi,

Turva maailman turulla!

Minne johtaneekin elontiesi,

Sodi sortumatta niinkuin miesi,

Puoltain kotiliestä, isänmaata, —

Ethän unhottaa sa niitä saata!

Kallihimp' on kultaa

Miehuullinen mieli;

Aarteit' arvokkaampi

Vilpitön on kieli.

Sorea onpi sotia,

Miesten käydä mittelöhön

Isänmaallehen iloksi,

Suloudeksi Suomellensa.

Kotoni.

Kotoni Pohjolassa on

Vaan köyhä, halpa, loistoton;

Mut vaikk' on kuori tumma sen,

Mä timanttiin sen vertailen.

Kaipaillen vielä muistan nyt

Ne hetket, jotk' oon viettänyt

Lapsuuden siilokehdossa,

Sen riemuissa, sen toiveissa.

En tiennyt silloin taistoist', en:

Maailma loisti hymyten,

Ja aatos kuni perho vaan

Riens kukkasesta kukkahan.

Jos saikin joskus ruikuttaa,

Taivaisna jälleen välkkyi maa,

Kun muiskun, kaksi äiti soi,

Mamuisen lapsellensa toi.

Oi, aikaa, jolloin viaton

Ja vapaa, puhdas sydän on,

Ja jolloin mureet, itkut maan

Kaikk' äidin lauluin kartetaan!

Oi, lapsi-ijän manteret,

Suloiset leikkitanteret,

Niin paljon kultaa puhtaimpaa,

Kuin teill' on, harvoin nähdä saa!

Kesällä.

Jo joutui suvi suloinen,

Ja vaipui talven valta,

Ja päivyt hellä, herttainen

Taas välkkyy taivahalta.

On, kuni uus

Ois' avaruus

Ja luonto kaikki uusi.

On Suomen luonto vapaa nyt

Taas talven kapalosta,

Pien' perhokin jo liidellyt

Ilmoille kotelosta;

Ja ruohot maan

Nyt tuoksuaan

Luo maille, mantereille.

Nyt taasen taivoltamme saa

Lintuisten virttä kuulla;

Nyt kankaitamme kansoittaa

Ne, soiden sulosuulla.

Ne lauluissaan

Tään Suomenmaan

Suloutta kilvan soivat.

Vapaana aalto vaahtopää

Riehuupi ulapalla,

Ja purjehtijaa kiidättää

Tuul' järvell' aukealla.

Näin kesäsää

Luo elämää

Kaunoista kaikkialle.

Raskaina marjaterttuin näät

Nyt punertavan mailla,

Näät, kuinka tou'ot, tähkäpäät,

Aaltoovat meren lailla.

Oi, suloisaa,

Taivas ja maa

Kun viettää riemujuhlaa!

On luonto Pohjolassa nyt

Suloinen, ihanainen,

On mieliin riemu virinnyt

Myös luonnon riemun lainen.

Taas sydän on

Myös inehmon

Toiveinen, uinaavainen!

Mihin lienkään mä luotu?

Mihin lienenkin ma luotu? —

Korpitietä kulkemahan

Vihurissa viileässä,

Myrskysäätä soutamahan

Tuiki vienolla venolla,

Lehtysenä lentämähän

Ajan ilmoissa isoissa.

Oon kuin ruoho ruohikossa,

Taimi hento heinikossa,

Siemen karukankahalla,

Varpu laulajain lu'ussa.

Mut vaikkapa tähteni sammuva lie,

Ja mustaksi, jylhäksi käy elon' tie,

Niin kuoleman pelko pois olkohon hetken:

Nyt katselen tähteä yötisen retken!

Epäilijä.

Kun taivaani verhosi pilvien yö,

Ja turhilta tuntui jo taisto ja työ,

Niin tähtönen kiiltävä yöhöni loisti,

Ja kohtalon usmat ja huurehet poisti.

Niin kaunis, niin välkkyvä tähteni on,

Ett' arvelen: liekö se sammumaton? —

Kentiespä vaan hetkisen tuikkaa ja haihtuu,

Ja rusko sen kuoleman yöhön jo vaihtuu.

Niin paljon, niin paljon muuttuupi maa,

Ja kärsiä maailman myrskyissä saa,

Ett' autuus ja onni vaan varjoilta näyttää,

Ja riemukin rintamme huolilla täyttää.

Toivomuksia.

Kun mä kuulen takalolla,

Kuinka laulurinnat soi,

Kuinka huoletoinna olla,

Riemuita ne yhä voi,

Tahtoisinpa, niinkuin nuo,

Laulain liitää kultain luo.

Kun mä näen, kuinka mailla

Kukka kukkaa lemmitsee,

Kuinka lempiväisten lailla

Suutakin ne suihkaisee,

Sulokukkanenpa maan

Soisin olevani vaan.

Kun mä huomaan, kuinka taivaan

Kautta vuori yllättää,

Kuinka riehuu turhaan aivan

Vasten sitä myrskysää,

Soisin elon myrkyissä

Vuori olevani mä.

Aaltoa kun vaahtopäätä

Rantasilla katselen,

Kuinka vasten rajusäätä

Kivutont' on itku sen,

Silloin sydänparka sois:

Oi, jos sieluton noin ois!

Luonnon kieli.

Kulkija kun uupuu harhaan,

Taivahansa unhottaa,

Luonnosta hän kuvan parhaan

Elon-määrästänsä saa.

Näin on luonnon lapsositten:

Hetken kukkii, kuihtuu sitten.

Tähtiparvet taivahalta

Kuiskaa mykkäkielellään,

Ilmasta ja ilman alta

Kuulet vienon virren tään:

Kuolevaa on valta mainen,

Päiv' on pisin sammuvainen.

Pienet linnut liitäväiset

Samaa lauluissansa soi,

Samaa lammen sinerväiset

Aallot todistella voi:

Kuolevaa on valta mainen,

Päiv' on pisin sammuvainen.

Hiljaa sulolähde soipi,

Kertoo heinä helpeinen,

Hongistokin huminoipi,

Äänteleepi laulu sen:

Kuolevaa on valta mainen,

Päiv' on pisin sammuvainen.

Ruoho maassa, lehti puussa,

Ääni vedess' eläväin,

Kieli luonnossakin muussa,

Taivaskin se huokaa näin:

Kuolevaa on valta mainen,

Päiv' on pisin sammuvainen.

Kevään puhdas, uljas puku,

Syksyn synkkä hallayö,

Rinnoiss' ääni, mik' ei nuku,

Kertoilee ja ihmistyö:

Kuolevaa on valta mainen,

Päiv' on pisin sammuvainen.

Pois aineen orjuus!

Ah, muista: loiste päällä maan

Vaan onpi hetken kukka,

Sen palveluksess' ainiaan

Kuihfuupi henkirukka!

Jos oisi silmämääränäs

Vaan aineisuus ja kulta,

Niin kallein lahja elämäs:

Vapauskin katois sulta.

Yks' aatos, yksi päivät, yöt

Sun mieltäs ahdistaisi,

Yks' aatos ohjais henkes työt:

Kun kultaa, kultaa saisi!

Näin lepo, rauha pakenee

Ain' aineisuuden orjaa,

Ja sielun sumut sakenee, —

Tämmöisnä hauta korjaa.

Mut aartehet ei runsaatkaan

Kuollutta enään auta:

Jää kullat, hopeet päälle maan,

Mut ruumiin perii hauta.

Niin paljas on ja verhoton

Korkeinkin täältä mennen,

Kun syntyissään hän ollut on

Ja kehdon lasna ennen.

Siis muista: loiste päällä maan

Vaan onpi hetken kukka,

Sen palveluksess' ainiaan

Kuihtuupi henkirukka!

Mut sielunvoimias kun vaan

Jalostaa aina koitat,

Ei onnes kukka kuolekaan:

Taivaisen onnen voitat!

Etsi totuutta.

Miks nouset, aatos, ilman kotkan lailla,

Ja loistetta vaan etsit elon mailla?

Miks' unhoon heität hengen alkujuuren

Ja ihmisrientoin loppumäärän suuren?

On paljon, mikä kukkivalta näyttää,

Ja sulotuoksuin sydämmemme täyttää;

Äl' kuitenkaan sen usko kangastusta:

Sen kuori kiiltää, vaan on sydän musta!

Kaikk' ilot maan ja loistot haihtuu kerran,

Maan, taivaan piirin muuttaa sana Herran,

Mut totuus, kotoisin mi taivahasta,

Puhtaimmaks silloin kirkastuupi vasta.

Ei toden tie käy kukkasilla täällä:

Sen puoltaja käy aina myrskysäällä!

Mut katajaista ehkä onkin kulku,

Tok' aukee vihdoin kunniankin sulku.

Muista tarkotustas!

Ihmishenki, taivon lapsi, muista syntyjuurtas vaan,

Muista, mik' on tarkotukses pyhä, päällä jalo maan:

Sotia ja voittaa täällä, voittaa elon taistelo,

Painaa taivaskuvat syvään sydämmeesi täällä jo!

Tumma verho ihmishengen riennot usein himmentää,

Unheen sumuun matkan pää ja toivon kaukoranta jää:

Sille, mik' on kuihtuvaista, sille sydämmemme lyö,

Sen, mik' onpi taivahista, verhoo unhotuksen yö.

Mutta synkk' on elon tie ja kuolon hetki toivoton,

Jos vaan katoovainen onni, riemu rientoin määrä on.

Ei voi ihmisaatos korkein löytää tyyntä valkamaa,

Jollei taivaan liedestä se valon säkenettä saa.

Lailla tähden välkkyväisen, mikä sammuksihin käy,

Maisen olon, onnen tähti tuikahtaa, — ei enään näy.

Luotojapa salaisia elon aallot täynnä on,

Joita vasten pursi särkyy, joutuu haaksirikkohon.

Mutta kesken suurten suruin riemuinen hän olla voi,

Joka taisteloiden määrän näköpiirihinsä loi:

Niinkuin, vaikka pyörteet pauhaa, vesi tyyntä syväll' on,

Silloin syömmen pohjahankin myrskyn aalt' on voimaton.

Tarkotustaan muistakoon siis ihmishenki ainiaan,

Sielun kultaa puhtahinta poimikohon päältä maan

Silloin rientojaan ja työtään turhaan murtaa myrskysäät,

Silloin mainen kylvö kantaa ikuisuuteen tähkäpäät

Elokuun ilta.

Hiljaa, tyynnä lepää järven pinta,

Uinaen puut nuokkuu, ihaninta

Tuoksuansa huljuu kasvikunta

Äänetön, kuin nukkuis ikiunta.

Lehvät eivät liiku. Hongikossa

Lirittää yörastas tuolla, jossa

Äsken vielä kilvan laulut soivat,

Kilvan hongat virttään huminoivat.

Kuuhut loistaa. Valju onpi ilta.

Tähtiparvet tuikkaa taivahilta,

Vaipuin tuonne yöhön kaikaisuuden,

Siirtyin eestä loistoparven uuden.

Noinhan — mietin — ihmispolvet muuttuu,

Hetken riehuu, sitten katoo, puuttuu;

Noinhan lailla luonnon asukasten

Hetkistä on riento ihmislasten!

Niinkuin järven pinnan tyynet kuvat

Tummeasta kuusta kuvastuvat,

Vaan ne hento tuuli rikkoo sitten:

Niin on onnen kuvat sydämmitten.

Kirkkahana alkaa usein aamu,

Mutta pian nousee pilven haamu,

Nousee, raivoo: ennenkun on ilta,

Kuihtuu toivo maassa asuvilta.

Suokoon, Luoja, että iltahetki

Tyyn' ois mulle, tyyni elon retki,

Että voiton taisteluista saisin,

Elon määrän pyhän saavuttaisin!

Uusi aamu.

Erhetykset ihmislasta

Maailmassa eksyttää;

Totuudesta, taivahasta

Poikkeaa näin elo tää:

Henki vaipuu,

Maiseen haipuu,

Löytämättä onneaan.

Mutta toivo täyttyy kerran,

Valkeneepi kuolon yö,

Viittauksesta voiman Herran

Kirkastuupi luonnon työ:

Maan ja taivaan

Uuden aivan,

Uuden luonnon Luoja luo.

Uudet tähdet, kuunkin uuden,

Uuden luo Hän auringon,

Herttaisimman suloisuuden

Kaikkehenkin luontohon.

Eikä silloin

Luonto milloin

Jäähdy, kuihdu, kuolekaan.

Ilma tääll' on painavainen,

Siellä kevyt, leuto on,

Hempee hengitellä vainen,

Vilpas, puhdas, sumuton.

Siell' ei näitä

Myrskysäitä

Taivaan luonnos olekaan.

Kylm' ei siellä maisemasta

Konsaan lehtykäistä lyö,

Eikä kyynelillään kasta

Helmojansa halla yö.

Aina uutta

Suloisuutta

Taivaan salit tarjoilee.

Siell' ei soitto soreainen,

Laulu lakastua saa,

Korkeempana, kuni mainen,

Kanteloinen kajahtaa.

Kilvan siellä

Sulomiellä

Luodut kiittää Luojoaan.

Etsi, sydän, siemenlasta,

Etsi itsellesi tie,

Joka myrskyn maailmasta

Toivon kartanoihin vie:

Silloin täällä

Et maan päällä

Turhaan elä, taistele!

Kerran.

Kerran ikihenki, kerran loistaa

Kirkkahinna, vapaus kahleet poistaa,

Elon pyörre lakkaa riehumasta, —

Silloin ihmishengen tyynt' on vasta!

Omillansa sielu onpi kerran,

Puhtahana helmalasna Herran.

Kerran tyyntyy sydän, tuntee rauhaa,

Eikä matkan myrskyt enään pauhaa.

Kerran elo saapi värin uuden,

Rikas, köyhä yhdenvertaisuuden:

Kuningas ja kerjäläinen kerta

Ylähäll' on yhtä lihaa, verta.

Kruunuineen voi loistella se siellä,

Kovia ken koki elon tiellä.

Arvomerkit, loisto valtiasten

Hälvenee kuin päivyt yötä vasten.

Kerran tapaa valkamansa haaksi.

Mik' on maasta, muuttuneepi maaksi.

Mutta mik' on taivahista, tuolla

Löytää levon tähtitarhan puolla!

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KEVÄTTUULAHDUKSIA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

KEVÄTTUULAHDUKSIA

SISÄLLYS:

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE