The Project Gutenberg eBook of Pilan pippuria ja ivan suolaa

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Pilan pippuria ja ivan suolaa

Kokoelma kompia

Author: Larin-Kyösti

Release date: April 17, 2026 [eBook #78476]

Language: Finnish

Original publication: Jyväskylä: K. J. Gummerus Oy, 1921

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/78476

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK PILAN PIPPURIA JA IVAN SUOLAA ***

PILAN PIPPURIA

JA

IVAN SUOLAA

Kirj.

Larin-Kyösti

Jyväskylässä,

K. J. Gummerus Osakeyhtiö,

1921.

Motto

Toiset on luotu luojan töihin,

toiset on luotu myyrän öihin,

toiset nostavat taiteen puun

luomaan kirkkaita kukkiaan,

toiset kalvaa sen kuin luun

juuria järsien alla maan.

SISÄLLYS:

Minun viinitarhani.

Salonkisoinnuttajat.

Sielunerittelyä.

Lystikäs leipuri.

Ahne-Antti.

Syntipukari. (Eräälle runosepolle).

Laiskurin lohdutus.

Uni.

Kapakkanero.

Uhmaaja- yli-ihminen.

Remu Rymysen päiväkirjasta.

Muistojuhla.

Sammuttaja,

Nukkuva kaupunki.

Käärmeenpistoksia.

Papinsälli.

Asiansa toimittanut.

Runoilija-arvostelija.

Kaupunginvouti.

Veli Apollossa. (E. L:lle.)

Sotainen mies.

Vänrikki. (Kuva entisiltä ajoilta).

Nuuskarasiaritarit.

Virantavoittelija.

Ajatelma.

Korkeat telineet.

Kompia. (Aleksis Kiven kohtalon johdosta).

Kivittäjä.

Kuvia runohevosnäyttelystä.

Häämuisto.

Mahorkka-Mikon lohdutus.

Kuu ja kukot.

Alibi.

Tuttua tuoksua.

Laulavalle asuintoveville.

Ylioppilaan huokaus.

Eräälle näyttelijälle.

Runoräätälit.

Valheellinen nainen.

Lemmenkateutta.

Naamiaisten jälkeen.

Muistikirjaan.

Raha ja rakkaus. (Vanhanpojan päiväkirjasta).

Naisjuristi.

Eräälle lauluperhoselle.

Tanssihaluiselle neidille.

Viekas mies.

Maineen matkoilla.

Hampaankoloon.

Kallis aika.

Eräälle Thalian templin suntiolle.

Laureatus.

Pilanäytelmää.

Post spectaculum.

Onneton runoilija.

Luoja.

Muisto. Carl Michael Bellman'in haudalta v. 1900.

Kunnia.

Mietelmä,

Kiertokulkua.

Khodjá.

Arvostelija.

Pieni pilapommi.

Qvasi Mefisto.

Pilaa pilasta. (Eräälle pilalehden toimittajalle).

Kompa.

Eräälle taiteentuhrijalle.

I. A. Krylov'ille, venäläiselle sadunkertojalle.

Hautakirjoitus.

Metamorfosi.

Veli Markkus.

Tuhlari.

Kompa.

Nurja käänne.

»Vesi vanhin voitehista».

Antti ja Liisa.

Hidas Kippo.

Arvka asia.

Runoa pyytävälle.

Narrin lauluja.

PILÄTARINOITÄ

Jalopeura ja aasit.

Piru ja akka.

Pormestarin pula.

Professori.

Käkeä kuulemassa.

Hauturin valitus.

Koirankujeita.

Kävi tanssi tanhualla.

Taiteilija ja yleisö.

Minun viinitarhani.

Henkeni viinitarhaa viljelen

ja puristelen, poljen rypäleitä,

saa mehu käydä, nähdä vaahto vaivan,

saa paisutella täysiks tynnyreitä,

mut viinikivet kylväin maahan kaivan.

Nyt ootan päivän paistetta ja raadan,

kun aika on, saa tulppa tulvan päästää,

ma nuoren viinin vanhaan leiliin kaadan,

sit' ensin maistan; jos on makeaa,

niin osan ystäville tahdon säästää,

muun kanssa kauniin armaani ma maistan.

Nyt päivänpaistehessa tarhassain

kuin Diogenes pohkeitani paistan.

Kun viini loppuu, uutta tehdä saan,

jos katkeralta tuntuu maultaan,

niin oiva keino silloin mull' on:

ma pilan pippurilla kirvennän

nyt juoman, täytän monen homepullon

ja väärät nimiliput kiinnitän

kuin naurutuuli, oikku, järki määrää,

niiss' sanat »myrkky» on tai »hullun huvitusta»;

sen väitän, ei oo tääkään viini väärää,

sen viinikaupille ma pilkkahintaan myyn,

hän kiskoo voiton, myy sen houkkioille,

kai ystäväni pienen pilan huomaa

ja sulaa homeeriseen hymyilyyn,

mut narrit ivalleni irvistää

ja noituu nestettä kuin taikajuomaa.

Käyn, katson valheen varjo-elämää,

niin turhuuksien turuja ma harhaan,

kun silmä hulluin huviin väsähtää,

ma palaan omaan pieneen viinitarhaan.

Salonkisoinnuttajat.

Kai ootte jotain yli-ihmisluokkaa,

on teillä tarkat kaavat, huonetaulut,

salonkisoittonne nyt muodin muokkaa,

kuin heisimadot teiltä luistaa laulut.

Soi säkeet kuusta, ruusupuusta, muusta,

naissuosiosta kilpalauluun käytte,

ja pistinmiekkanne on tehty puusta;

te suuren luonnon unhoittaneen näytte.

Te kirjastoissa pengotte ja luette,

te runovarkaat, vaihdatte vain vaiheet,

te omaa mitätöntä minää tuette,

vain uuteen narrinpukuun puette aiheet.

Soi sirot sonetit ja loppusoinnut,

kun tuumii, tuhrii, sievistellen sorvaa,

on valhe virsissänne vaikeroinut,

se sisällyksen syvyyden kai korvaa.

On säkeissänne kursaileva käytös,

mi kultakansin peittää salinpöytää.

»Tekijä esille!» on loppunäytös

ja laakeri, min pokkuroiden löytää.

Te, »tekotavan taiturit», te loitte

sen hengenhallan, joka taimet kaasi,

töin turhin tyhmyyden kun laakeroitte;

kaikk' aasin tuntee, vaan ei ketään aasi.

Nyt idätätte itkusipulinne,

kun taidatte sen tyhjän helkkeen homman,

mua inhoittaa jo runoripulinne

ja veistän vilpistänne verikomman.

Sielunerittelyä.

Sun sielus erittelen palasiksi

kuin kelloseppä purkaa kehnon kellon,

min oma tyhmyytesi kerran särki.

Sen kultakuori loistaa kimmeltäin,

lie sisävärkkein laita niin ja näin,

mihinkään kelpaavan ei kello näy,

se seisahtuu kun hiukankin se käy,

ja mullakin jo alkaa seistä järki.

Lystikäs leipuri.

Hän joi

niinkuin vain leipuri voi,

hän leipänsä joi.

Ahne-Antti.

1.

Hän säästää rahaa ja naulaa, nastaa,

hän säästää pihkaa ja puuta, pahkaa,

ei kylve saunassa, säästää vastaa,

kun pelkää, kuluisi liiaks nahkaa.

2.

Niin kirkoss' säästää hän sielunhöylää,

ei ääntään vaivaa hän moneen virteen,

jos ei ois nuora niin hiiden kallis,

ois aikaa sitten jo mennyt hirteen.

Syntipukari.

(Eräälle runosepolle).

Sä kuvaat syntiä ja hiukan syntiäkin teet,

ja runoilusi viihtyy siinä ainoastaan,

ma anteeks annan kaikki pikkusyntisi,

en suurta syntiäsi runoutta vastaan.

Laiskurin lohdutus.

Tuomiopäivään saakka nukkuisin,

en heräis tähtienkään tuolla puolla,

kun kalma kynnykseeni kolkuttaa,

niin luulen, etten edes viitsis kuolla.

Uni.

Näin unta, että sua suutelin,

ja silmin kerjäsin mä lisää,

kun ovikoputukseen heräsin:

sun miehes arvokkaana astui sisään.

»Mies, nouse!», huus hän, ryhtyi ilveilyyn,

»myöhemmin herätä et voisi!»

Ma lausuin: »tietäisitpä unen syyn,

näin myöhään et mua herättänyt oisi!»

Kapakkanero.

Hän estetikko on, niin aateveljet väittää,

ja omaa herkullisen, hienostuneen aistin.

En koskaan oo ma kuullut hänen aatelmistaan,

mut tiedän, tarkemmin hän ryhtyy ruokalistaan

kuin Brandes, vaikk' ei aina tiedä, mitä söisi,

ja vihdoin, niinkuin runokirjaa repelöisi,

hän tilattuaan leikkaa nerokkaasti paistin.

Uhmaaja- yli-ihminen.

»Enfalden hoppar tankens afgrund öfver».

J. J. Wecksell.

Hän istuu kapakassa,

ei ketään muuta huomaa,

ja sauhuss' sakeassa

hän latkii bolssijuomaa.

On miehissäkin ero,

ja häll' on neropatti,

hän vait on, siks on nero,

vaikk' kukkaross' on matti.

On kaikki turhaa, tuhmaa!»

hän hiljaa on kuin hiiri,

mut nyt hän uhkuu uhmaa,

kun saapuu iltapiiri.

Kas pöydälle hän kiipee

kuin vuorta yli vatsain,

saa tuulta suureen siipeen,

pois laukkaa runoratsain.

Hän kohoo, nousee maasta,

jää usviin rotkon nielut,

maan kääpiöt ja saasta,

muut kurjat pikkusielut.

Ja lauseet tulvaa suusta

kuin tulivuorten laavat,

nyt kannustaa hän kuusta,

sen tähdet nähdä saavat.

Haa! Maailma on kurja!

Hän alku«aikaan harhaa,

kuin tulikotka hurja

hän polttaa taivaan tarhaa.

Hän hosuu, pienet painaa,

ne puristaa kuin villat,

kuin suuri Nietzsche-vainaa

luo yli-ihmissillat.

Hän loistaa lausein, riimein,

soi keihään kalske, rymy.

Hän alas astuu viimein,

on homeerinen hymy.

Muut humalassa huikkii,

soi ilve, kehno kasku,

— hän nousee, yöhön luikkii,

jää maksamatta lasku.

Remu Rymysen päiväkirjasta.

Viinakurrilta lainan sain,

siksi juon minä maanantain;

jotta poistan höyryn häivän,

juon ma vielä tiistaipäivän;

koska keskiviikko paistaa,

tahdon tiistain maljan maistaa;

tuorstaina kun täysi oon,

katson tyhjään kukkaroon;

kun ei mua vaatteet paina,

voin ne juoda perjantaina;

päätän niinkuin alkaa sainkin

täsmällensä lauvantainkin;

sunnuntain' ei maistu viini,

silloin, nääs, on krouvit kiinni.

Muistojuhla.

Ukko Collin täytti äsken kuusikymmentä,

kultahäiden vuoksko juhlittihin miestä?

Ei, hän piintynyt on vanhapoika,

nytpä akat alkoi suuta piestä,

että herrat sai vain syytä juominkeihin.

Klubiss' ilo räiskähti ja naamat paistoi,

koska puheen päätti arvon raatimies

muistuttaen miehen sankaraikaa:

»Veli Collin! Et sä kuulu enkeleihin,

lemmen tähden veli kuolee niinkuin eli;

siit' on neljäkymmentä nyt ajastaikaa — —,

juokaamme sen hetken malja, jolloin veli

ensi kerran kielletystä puusta maistoi!»

Sinä yönä joka virkarouva ties,

miksi puheen piti arvon raatimies.

Sammuttaja,

Kas ruiskumestar' Rankka

hän taitaa tulipalot sammuttaa

ja läpi pätsinkin hän tiensä raivaa,

mut krouvissa se työ on vaikeempaa:

ei janontultaan sammuksiin hän saa,

kun vanha viinamato alkaa kaivaa.

Nukkuva kaupunki.

Ma lasna kauan katsoin vuorias,

niin suurilta myös ihmiseskin näytti,

nyt miesnä vuorelta sua hetken katsoin,

näin kääpiös —, ne tuskin tuuman täytti.

Käärmeenpistoksia.

Ukko Liinus tuli usein kouluun päissään,

kouluss' opetti hän käärmeennahka käissään

keinon estää käärmeen myrkytystä

suositellen viinan vastatyrkytystä.

»Maisteria taitaa», kuiskas muuan silloin,

»käärme pistää aina aamuin, illoin!»

Papinsälli.

»Miksi, Aapo, asut aina

viimeisessä kerroksessa?»

Aapo kädet ristiin sulki,

huokasi ja lausui julki:

»Palkan saan ma vaivastani,

lähell' oon näin taivastani!»

Asiansa toimittanut.

»Mies, joudu!», vaimo varoitti,

»käy kauppalaan ja osta kynttilöitä,

mut muista, ettes eksy kapakkaan,

niin pistät kynttiläsi vakan alle vaan

siell' loilottaissas pitkin pöhnä=öitä.»

Mies kotiin hoippui kolmen päivän päästä,

nyt vaimo päästi oikein pitkän ruikun:

»No, entä kynttilät?» — Mies sanoi: »säästä,

en niitä saanut, sain vain pienen tuikun.»

talituikku = pieni kynttilä,

tuikku = pieni humala, ryyppy.

Runoilija-arvostelija.

Sä elät aina muiden muruilla

valossa töitäs aina arastat

myyt rihkamasi kauppaturuilla,

varjossa aihees aina varastat.

Kaupunginvouti.

Hän virkahuoneesta krouvihin souti

ja kuukauspalkkansa krouvista nouti,

yöt kurkkua voiti,

työt hoiti —

kun jouti,

kun oli vain kaupunginvouti.

Veli Apollossa.

(E. L:lle.)

Miss' on nyt varjos, veli Apollossa?

Ain yhteen tultiin, vaikka eri teitä

tutkimaan viinin, taiteen temppeleitä;

niin harvoin yhdessä nyt nähdään meitä,

kasvakoon varjos, veli, »Apollossa».

Apollo = entinen ravintola Helsingissä.

Sotainen mies.

Hänen murha-aseensa kupeella soi,

ja kannus katuun kaikaa,

ei rauhan aikana tappaa hän voi,

siks tappaa hän aikaa.

Julaistu v. 1908.

Vänrikki.

(Kuva entisiltä ajoilta).

Hän käy, ja tähdet kimmeltää,

ne lentää kirkon varjoon pois,

mut rintaan nuoren vänrikin

ne lentää, lentää harvemmin,

miks ei ne lentää vois!

Hän käy kuin ois hän keisari,

on arka arvo kasvoillaan,

ei kuule hän, ei mitään nää,

ja olkapäällä kimmeltää

yks pieni tähti vaan.

Nuuskarasiaritarit.

Ne nuuskarasioiden ritarit,

ne kellertävän talon orjat,

ne neuvospöydän ääress' istuivat,

ja niskat oli nöyrännorjat.

Ne palkaks saivat nuuskarasiat,

ja nuuskall' oli idän tuoksu,

siit' tuli porstuoissa pokkurointi

ja virkarappusissa juoksu.

Ja sitä nuuskaa paljon jauhettiin,

sit' toivat kannusherrat, kaanit,

kun mustat sotnjat miekoin maasta nous,

yön piiskurit ja huligaanit.

Mut kerran piru nuuskaan sekoitti

kai jotain hiiden taikahiivaa,

niin hännysherrat joutui hämminkiin:

»kai hornan henget meitä riivaa!»

Nyt niskat kyyryssä ne pakeni

pois vapauden suurta puuskaa,

ne salaa kultakannen kiinni löi,

ei kukaan enään niellyt nuuskaa.

Ne neuvospöydän luota syöksyivät

pois sinne, missä yö on musta,

ei Suomess' ole kuultu milloinkaan

niin ankarata aivastusta.

Kirjoitettu suurlakon jälkeisenä aikana.

Virantavoittelija.

Hän teki valituksen paikkaan ylempään,

ja siitä syntyi pieni virkakynäsota,

se päättyi kilpailijan tappioksi.

Oi, isänmaa, mies sotainen tää vastaanota,

kuin luotu on hän sotakomisarioksi.

Kirjoitettu sortoajalla noin v. 1904, 1905.

Ajatelma.

Ei vapauden suurin vihamies

oo Nero, jonka tähden kansa hyytyy,

vaan nöyrä orja, joka kaulass' ies

ja täysin vatsoin kaikkeen tyytyy.

Korkeat telineet.

Sä luulet, että korkeet telineet

sun kaataa korkealta;

ei korkeet telineet luo suurta taidetta.

Jos kaadut omaa patsastasi luoden,

mies raukka, putoot aivan matalalta.

Kompia.

(Aleksis Kiven kohtalon johdosta).

1.

Yöhuuhkat huus: »On raaka laulus laatu!»

Sait sielus sairaaks, vamman tyhjään vatsaan.

Kun kivenhakkaajaks ei sua saatu,

sait nimes muistoks kylmän kivipatsaan.

2.

Langeten kivenheittoon tuntee tuskan luissaan,

mut toiset kohoo kiveen kompastuissaan.

Kivittäjä.

Sä taiteen vaakamestarina mittaat

ja annat tuomiosi nuijan paukkua,

kun et voi nousta tähdeks etkä kuuksi,

sait taiteellisen taidon niitä haukkua.

Kuvia runohevosnäyttelystä.

l.

On siellä monta korskaa kuohilasta,

on monta pattijalkaa, vauhkovammaa,

mi pyrkii kilpajuoksuun karsinasta,

kun sinne pyrkii monta tyhmää tammaa.

2.

Hevostohtorilautakunta

se tarkistaa ja häärää,

hevoshuijarit hinnan määrää,

runoratsut kiskovat unta.

3.

(Eläkejaon johdosta.)

On pyörinyt noppa,

moni mies sitä nokki,

kuta useampi kokki,

sitä sekavampi soppa.

4.

Valtio, sä kiltti täti oot,

kuin tuhlarpoikaa meitä hoivaat, hellit,

näin varoitat: tee, poika, parannus,

niin vääryydestä tehdään oikeus,

saat viideks vuodeks kalliit karamellit. —

O.-kylä 7.5.20.

Häämuisto.

Olin kerran maalla häissä,

morsioon ma aivan suotta

taisin olla pihkaantunut,

siitä on jo monta vuotta...

— Kohtasinpa miehen äsken,

lausuin: »hauskat oli haanne,

vaan en muista, minä vuonna,

muistaa ehkä oma päänne.»

Päätään raappi mies ja mietti:

»Annas muistan, häitä hankin

vuonna..., (eihän sentään muisti huku)

jolloin veistin navetankin,

hirressä on vuosiluku.»

Mahorkka-Mikon lohdutus.

Mahorkka-Mikkopa ei koskaan eronnut

»keisarinsaunapiippu»-nysästänsä,

vaikk' kyllä eronnut ois eukostaan;

hän kuoli nurkantakusia kylväissänsä.

Ja Mikon eukko, hellä huoneenristi,

nyt rakkaan piipun, massin arkkuun pisti

ja virkkoi: »tupakkaa nyt sull' on, ukkokulta,

ja siellä, missä oot, sull' on kai kyllä tulta!»

Kuu ja kukot.

Kun »korpikyyneltä» miehet tuotti

yo muuttui päiväksi, kun ne riekui,

ne saaren kukkoja myöskin juotti

mi erhein kiihkeinä kuulle kiekui.

Alibi.

»Miss' olit — vastaa Heipparjalli! —

kuun ensi päivän edellisnä yönä,

kun papin karsinasta vietiin sika?»

niin tutki tuomari, ja vastas Heipparjalli:

»On tutkinnossa tehty pieni vika,

ma olin kyökissänne, piika sen niin salli.»

Huus tuomari: »ei totuus viihdy heittiössä,

sen yön ma itse olin keittiössä.»

Tuttua tuoksua.

Mist' äkkiä sait runoos ruusun tuoksun

tuntui kuin runoistas se oisi paras?

Sen tuoksun tunsin pitkän matkan päästä

niin jouduit kiinni, hajuvesivaras.

Laulavalle asuintoveville.

Ma nöyränä kärsin laulelmaas'

ja tukkoja korviini käärin;

oi, armoa, mielilauluni taas

sinä laulat kuin ennen ja — väärin.

Ylioppilaan huokaus.

Mistä saisin, mistä saisin

kaksikymmentä penniä vaan?

Kotiini ma kirjoittaisin,

rahaa, rahaa tarvitaan,

mistä postimerkin saan,

vuokrarouva on kiukuissaan,

kaksikymmentä penniä vaan!

Eräälle näyttelijälle.

Hän suurin ilmein kättään huitoin huutaa,

käy yhä mahdottoman mahtavaksi. —

Oi, Thalia, jo käytä templis luutaa,

miesraukka laita ratavartijaksi.

Runoräätälit.

Ne pienet runoräätälit,

ne helyriimein räätälöi

ja pikku neulanpistoillaan

ne narrinpaitaa nästäröi.

Ne matkii hetken muotia,

on uudet muka aattehet,

on aatteet nurinkäännetyt

kuin juutalaisten vaattehet.

Ja turhuuksien turulla

ne eduistansa elämöi,

taas runonarriverstaissaan

ne riimilöi ja räätälöi.

Valheellinen nainen.

Sä valhekyynelilläs keimaat vain,

ain paisut niinkuin pieni pesusieni,

vain pieness' olet ollut suuri ain

kuin suuress' aina olet ollut pieni.

Lemmenkateutta.

Sinä häilyvä oot kuin ruovonpää

ja rannalla välkkyvä santa,

nyt kiittelet taivaan ylkää vaan,

jolla tuhat on morsianta.

Sä keimeän kaino siskoni,

mun veljenä muistoosi suljet,

sä peiliisi katsot ja huokailet

ja iltakirkkohon kuljet.

Naamiaisten jälkeen.

Oi, musta domino, sun katsees tuikkaa,

kun kuljet nauraen ja naamioin,

suus keimaellen supsuttaa ja suikkaa,

kuherruskyyhkyseltä näytät noin.

Sun kauneutes arvo arvaillaan,

kun yöllä naamiosi riisutaan,

pois kaikki katsojasi yöhön luikkaa,

kun muistutat vain vanhaa, kuivaa kuikkaa.

Käkisalmessa kesällä 1919.

Muistikirjaan.

Kun muistikirjaas piirsin pienen runon,

nyt pieni palkka annettava sun on,

ma pyydän siis... no niin, kun hymyilet,

ma vaadin, vaadin... nyt sä lymyilet...

säkeestä vaadin yhden suudelman.

Kun muistikirjas täyteen kirjoitan,

nuor' armautes on vielä anomatta

ja monta säkeen sanaa sanomatta. —

Raha ja rakkaus.

(Vanhanpojan päiväkirjasta).

»Miks itselles et vaimoa jo ota?»

ne kysyy, »oisko siinä pelkkää pahaa?»

Ma vastaan: »rakkaus on sota,

ja sotaan, tiedät, tarvitaan

nyt ensiks rahaa, toiseks rahaa vaan

ja kolmanneksi rahaa!»

Naisjuristi.

Ei lempeen valmistu vaan tutkintoon,

lain aan hän tuntee, tokko tuntee oon,

naisparka lasketaan kai sairaspaariin,

kun ei oo vielä päässyt naimakaariin.

Eräälle lauluperhoselle.

Kas päiväperhonen hyräilee,

kas päiväperhon on lysti olla,

se leijaa kukkien nurmikolla

ja omaa laulua kuuntelee.

Se kaunis perhonen karkeloi,

ja kirjokiillot on sillä vyöllä,

ei tiedä synnistä sydänyöllä,

kun vaara varjosta tulla voi.

Niin lennä päivällä perho vaan,

kun sun on nuorena lysti olla,

muut säistää sonettisoittelolla

ja suitsuvat tunnetuoksujaan.

Tanssihaluiselle neidille.

Sun kanssas tanssin yhden kerran vaan,

mut synti sadoin kerroin aina kostaa:

nyt missä kaduilla sun kohtaankaan,

saan iät kaiket lakkiani nostaa.

Viekas mies.

Hän viekas on, myös viisas mielestänsä,

hän kehvelsi jo kolmet näytelmänsä,

ei niillä maassa muka ole vertaa,

lie viekas, koska yleisömme toiveetkin

tuo peijakas jo petti kolme kertaa.

Maineen matkoilla.

Suomen laivat ne laskettaa,

ne Suomen mainetta kantaa,

ylpeinä purjehet pullistuu,

kun ne laskevat outoa rantaa.

Mitäpä ne laivat liikuttaa

pois uusia ulapoita:

meidänpä laivat ne kiikuttaa

sitä meidän hyvää voita.

Hampaankoloon.

Myy miehet metsää, tyytyy tyhjään oloon

ja kauppaharmin kätkee hampaankoloon,

puut seilaa muille maille myötätuuleen

ja hammastikkuina ne palaa huuleen.

Kallis aika.

Niin kallis on nyt aika ankara,

saa näppiänsä täällä moni nuolla,

niin paljon kiskoo haudankaivaja,

ettei nyt kannata ees nälkään kuolla.

Eräälle Thalian templin suntiolle.

Sinuss' on aina ollut jotain tyhjän liikaa,

turhuuden turulla sen huusit aina julki.

Itseäs suurempana mainees kulki,

kun kuljit taiteellisen toimetonna.

Sä suuren ruumiis pienen sielun kätket

luupanssariin kuin raskas kilpikonna.

Laureatus.

Viel' ostolaakerit sun seinäs täyttää,

et kerskaten voi niitä kohta näyttää,

kun vaimos niitä kurkun höysteeks' käyttää.

Pilanäytelmää.

»Hyvä, hyvä!» huutaa kansa,

naurain ilkkuu innoissansa,

eikä huomaa nauravansa

omille vioilleen kansa.

Post spectaculum.

Sä, kevyt yleisö, et tohdi suurta surra,

kai kovan pähkinän sun annoin purra,

kun paljastin sun turhan tyhjyytes

alhaisin arki-intohimoines,

sun pintapuoles, kiiltokultakuoren

vallalla taiteen ikuisen ja nuoren,

mi tiensä raivaa läpi rautavuoren.

Siis vaivu, näytelmäni väliverho,

viel' aika nostaa taas sun kätköstään.

Käy tanssiin, yleisö, sä iltaperho,

käy tanssin jälkeen määrääs mässäämään,

syö kalaa, että kasvais köyhät aivot!

Kun viimein väsyy ruumiis riettaat raivot,

»Elävinkuvin» paikkaa kuolleen sielus saumaa,

narrien maulla, mi lumoo laumaa.

Työhuoneessani puuhaan pitkin öitä,

taas paksuun kalloos paiskaan pähkinöitä!

V. 1917.

Onneton runoilija.

— »En tiedä», huokas kerran runoniekka,

»miks Runotar mua kaihtaa kaikkialla?»

— »Sua kävi tapaamassa», muuan vastas,

»ei löytänyt sua koskaan kotosalla!»

Luoja.

Sä luulet, että tyhjästä kuin Luoja

luot jotain uutta lainasäkeilläsi.

Oi, runoilija ruoja,

luot tyhjästä vain omaa - tyhjyyttäsi.

Muisto.

Carl Michael Bellman'in haudalta v. 1900.

Näin haudallas vain kurjan rikkaruohon. —

Ei alta helkkyvien haudanhiekkain

saa nousta ruusut tosi runoniekkain,

niin maine uupuu unhonvirran vuohon.

Mut laulus riemunruusut kukkii aina,

ei muiden rikkaruohot paljon paina,

maas nosti maineeseen ne seppelöiden

kuin hautaas varjostain vuoks turhain töiden.

Kunnia.

Oi, kunnia, sun mihin vertaankaan,

sä onnen toivo, onnen perikato!

Sun välkkees viekoittava kaukaa on,

läheltä lämmötön ja valoton

kuin kylmänkimmeltävä — kiiltomato.

Mietelmä,

»Oo uskollinen hautaan saakka!»

En usko enään ihmisilveisiin,

ma kolkutin, kun painoi tuskan taakka,

mut onnellisten ovet suljettiin.

Näin aattelin: Sä uskollinen koira,

mua itket ehkä yksin haudallain,

kun kerran kuollut olen, jäljet löydät.

Nuo ihmisrakit, joita inhosin,

ne laittaa ystävilleen pitopöydät,

ne haudall' loistaa lainalausehin,

ne kotiin kiitää, riekuu riemuissaan,

kun itse eivät vielä kuolleetkaan

nuo armottomat, ahneet arkityössä,

mut koira, koira ulvoo yksin yössä.

Kiertokulkua.

Ja mato kalan koukkuun vie,

ja ihminen ahmien kalan syö,

kun loppuu ihmisen touhu ja työ,

niin ruumiissa alkaa madon työ,

ei muuta kuin syömistä luonnossa lie.

Khodjá.

Khodjá, sadun salskea poika

näki kerran kaivossa kuun,

sinne köyden hän laski ja kiskoi

ja unhoitti kaiken muun.

Khodjá lens' seljällensä,

tuli outohon ratkaisuun,

kuun taivaalla huomas ja huusi:

»minä taivaalle lennätin kuun!»

Arvostelija.

Sä pienen luontees mukaan muita mittailet,

ja pikkusormellasi taiteen vaaka viippuu,

ma tunnen arvostelus häilyheitot,

vain vatsas oikuista ne usein riippuu.

Pieni pilapommi.

Kun maan ärr, ähvät ja a, äs, ässit,

muut pienet pässit

käy kimppuun määkien: »pää on pää!»

ne kompastuu tähän arkihuviin,

kuin peiliin ryntää ne omiin kuviin,

ja peili särkyy — muu ehjäks jää.

On aina kehnolla tuhmat sarvet,

siks syhyy arvet,

ei pässi vahdiks oo kaalimaan,

ei taiteen tarha oo kaalimaata,

ei pässi ruusuja syödä saata,

ei, pässi luotu on pässiks vaan!

Qvasi Mefisto.

On sulla hiukan pirun naamaa,

en tiedä, mistä se on saamaa,

mut tiedän tään:

et nero oo, et ehkä tyhmeliinikään,

mut piru seurassas' ois häpeissään.

Pilaa pilasta.

(Eräälle pilalehden toimittajalle).

Kuin pilaks elät, huonon pilas myyt,

juot toisten rahat monin juomaveikoin,

et tyhjäntoimittaja, itse tiedäkään:

oot Luojas pila pienin, huonoin, heikoin.

Kompa.

Henkesi lapsiksi kutsut sa taiteesi tekeleitä,

lapsia kyllä ne lie, mut kuolleina syntyneitä.

Eräälle taiteentuhrijalle.

Sä väität tuhlanneesi värin kalliin

jo monin markoin moneen paksuun malliin,

mut taitees hengetär on heikkorintainen,

siks taiteeskin on helppohintainen.

I. A. Krylov'ille,

venäläiselle sadunkertojalle.

Sä eläintarhassasi kerran norsun näit,

laiskana vuoteellas kun tapoit täit,

niin ymmärsit myös velton kansas vaiheet,

sait torakoiltas tarkat satu-aiheet.

Puhtautta rakastava »Aisopos».

Hautakirjoitus.

»Hän ei tanssinut ruusujen päällä!»

Niin miehestä mainitaan,

mut miehellä riemussa täällä

ei jalkoja ollutkaan.

Metamorfosi.

Voi vanhaa naarasjalopeuraa,

miks teeskentelet intohimoisuutta,

sun kyntes kului, kissaksi jo muutuit?

Et tunne taiteen suuntaa uutta,

sun taitees on vain vanhaa taitoa,

nyt janoot nuorten liehijöiden seuraa

kuin vanha kissa nuorta maitoa.

Veli Markkus.

Oi, veli Markkus Markkanen,

miks on sun muotos murheinen?

Sä moitit uutta kuosia

ja luet vain virkavuosia,

sun aivos kuluu, vuodet jää,

on vatsas täysi, tyhjä pää,

kun sull' on vihdoin paljon lampaita

ja oma pappila, — ei sull' oo hampaita.

Tuhlari.

Joppi, sä tuhlari oot,

sinä tuhlasit pois monet markat,

kun kera ystävien

kävi kiertäen kuohuvat sarkat.

Joppi, sä tuhlari oot,

sanatulvia tuhlasit illoin,

yhtä et tuhlannut vain:

järkeä, järkeä, oi,

sitä sulla ei ollut milloin!

Kompa.

Sä ennen lauloit iantalaulujas

ja niillä laakereita veroitit,

nyt merilaulaja sä koitat olla,

taas tuhman hanhenkynäs teroitit.

Kas varis ei oo kotka kalliolla,

se taitaa rääkyä vain tunkiolla.

Nurja käänne.

Kun Heiskan Janne syntyi maailmaan,

löys eukot ristinmerkin luoman koivestaan,

kas siitäkös nyt kieli kiireen sai,

ja saunapuoskarit ne kuiski kummissaan:

»se poika kerran on piispa kai!»

— Nyt Janne asuu kirkkorinteen alla

ja leivän saa hän hautaa kaivamalla.

»Vesi vanhin voitehista».

Ja vedelle ja senkin semmoiselle

se suutar-Jussi nauraa mahtavasti,

kun salaa eukoltansa naukkaa viinaa.

Mut ihme, huomenis jo vettä juo kuin hevonen

ja voihkii iltaan asti,

kun pohmeloinen riena häntä piinaa.

Antti ja Liisa.

Poika pimeässä Liisaa muiskas:

— »Armas Antti, joku voisi luulla...»

— »Liisa, eihän kukaan mitään luule,

tahdon tunnustaa, oi, Liisa, kuule...»

— »Iske tulta!» Liisa hiljaa kuiskas,

»niin voin paremmin ma — kuulla».

Hidas Kippo.

Hän panee tupakan ja on niin kauan vait

kuin ei ois kiirettä, jo istui tiiman kait

ja imee piippuaan ja katsoo salaa,

kun väki pirtinpäässä illastaa.

— »No, mitäs Hippoon kuuluu?»

— »Siinä keikkuu!»

— »Kai teidän maill' on kohta ohranleikkuu?»

— »Hä — — mitäs meillä!»

— »Kylvöt kai jo itää?»

— »He, itää ne! Ei oisi hätää mitään...

mut meidän mökki parast'aikaa palaa!»

Arvka asia.

— »Sit' ei Luoja anteeks anna,

— on asia niin arka —

kas Santtusjallin Sanna

viim' yönä syöksyi veteen!»

Kuoro:

— »Voi, Sanna, Sanna-parka!»

— »Mut Luoja toisin sääsi:

— on asia niin arka —

kas Sanna rantaan pääsi,

nyt mitä tulee eteen?»

Kuoro:

— »Voi, Santtu, Santtu-parka!»

Runoa pyytävälle.

Sä pyysit mun itsestäs laatimaan

runokompaa, sä maitokuono,

jos pieneen pyyntöösi suostuisin,

tulis kommasta pitkä ja huono.

Narrin lauluja.

1.

On sukkeluuteni totta puoli,

lie lehtolapsi se tuhmuuden,

mut suuri yleisö siit' ei huoli,

se nauraa — omille vioillen.

2.

Narrissa on narrin leima,

siksi hän hupsuna kulkea saa,

moni viisas on narrin kaima,

vaikka hän tiukunsa piiloittaa.

Narri on viisas piloillaan,

kaikki kai ollaan narreja vaan.

PILÄTARINOITÄ

Jalopeura ja aasit.

Kun jalopeura kerran karjui,

vain äänellään se aasit kaasi,

kun kurja pelko pakoon pakoittaa,

ei sitä kestä mikään aasi.

Kun aasit taasen pystyyn pääsi,

ne häntähaavojansa nuoli,

ne kiersi kumarrellen leijonaa.

Kun kerran vanhana se kuoli,

sen saartaen ne potki, huusi:

»vae victis! näin sun aasi kaasi!»

niin kiljui kaikista nyt kiivaimmin

maan pienin sekä tyhmin aasi.

Jos leijonat ei koskaan kuolis,

ei aasit enään elää voisi,

jos meidän maass' ei oisi aaseja,

ei tätä taruakaan oisi.

Piru ja akka.

Ja oli akka, joll' ei maassa missään vertaa,

hän ukon hirteen oli saattaa monta kertaa,

mut ukko keinon keksi, mairi akkaa,

vei hiidensuolle, mikä kasvoi lakkaa

ja aukolle, min salasammal peitti

ja missä asui itse irnu, iso piru.

Hän sinne herjan valtaan häijyn heitti

ja virkkoi: »viime päiviin siellä viru!»

Ja piru suostui saaliin saatuaan:

»ei täältä paha pääse milloinkaan,

siks, ettes akkas sieluparkaa säästä,

saat arkun kultaa kolmen päivän päästä!»

Ei oltu päästy päivän päähänkään,

kun ukko aukkoon laski köydenpään

ja kiskoi, kiskoi, kiskoi iltaan saakka,

kuin raskas synti painoi kallis taakka;

niin hiljaa nousi pahan pohjasakka,

sen kanssa ponnahti nyt maalle akka

ja kiljui: »kuolemakses kiusan tein mä

ja itse pirultakin sisun vein mä!»

Huus ukko: »sielua on sulla siru vaan,

ei kanssas tullut toimeen pirukaan!»

Pormestarin pula.

»Kaupunginportit kiinni jälkeen yhdentoista!»

Korkea oikeus, pormestari ja raati

tään määräyksen porvareille laati,

päänvaivaa siitä koitui kaikenmoista.

Pormestaripa yöpyi kerran juominkihin,

löi nyrkillään ja vanha portti paukkui,

kun piski vieressänsä vimmoin haukkui,

hän vannoi vahdin alimpahan helvettihin.

— »Pormestari ma oon, hoi, avaa portinvahti,

ei kukaan huomaa, tääll' ei ole keitaan muita!»

— »En avaa, vaikk' ois suurempikin mahti,

sen laki kieltää... nouskaa pitkin tikapuita!»

Pormestari nyt kiipes yli vanhan muurin:

— »Hiis vieköön, koira jäi, sen sudet voivat niellä!»

— »On apu läsnä, kun on hätä suurin,

portista koira käyköön, sit' ei laki kiellä!»

Professori.

Hän makaa vielä nahkasohvallansa,

kun ovikello soi — ja luona oven

hän huomaa kainon, kalpeen nuorukaisen,

mi kiskoo runovihkon alta poven.

Ja kuulu dekanus nyt nousee vihdoin,

ei yöllä nukkunut hän moneen tuntiin,

on paljon pohtimista osingoista,

kun kuuluu moniin pankinjohtokuntiin.

Hän tarttuu runovihkoon, tuhrii, tuumii

kuin korkolippujaan hän tutkis tarkkaan,

hän, taiteen tuomari, on taksoitettu

kuin arvo vaatii moneen tuhatmarkkaan.

»Mies nuori, runoja vain rustailette,

ne öitten unen ehkä teiltä veivät,

mut laulupuu ei kasva aina kultaa,

taivaasta harvoin putoo mesileivät.

Kas ensin virka, pieni varma oksa,

siin' ylistää te voitte runotarta,

mut teill' ei vielä ole kokemusta,

se kasvaa kai, kun kasvaa kerran parta.

Mä myöskin tuhrin ennen runonpäitä

ja merkkihenkilöille niitä näytin,

mut huomasin sen alan ahtahaksi,

luin tutkintoni, virkatoimet täytin.

On aika käytännön ja numeroiden,

ei tunteiden, ei turhain haaveiluiden,

ja niinpä järki, hyvä hännystakki

voi miehen viedä viimein eelle muiden.

Mua ymmärtäkää, kultakeskitieltä

kun käännytte vain hiukan oikeahan,

te saatte mielenmaltin, tyynen talttumuksen,

myös rintaan tähden, pienen virkamahan...

Ma lasken leikkiä, no leikki sikseen,

ma suosin lepoa ja arkirauhaa,

on aika täynnä tapain turmellusta,

suupaltit turuilla nyt turhaa pauhaa. —

Mä nään, te vapisette, silmät palaa,

lie vatsa tyhjä, minun auttaa suokaa;

jos teill' on puute, ehkä hiukan nälkä,

niin kyökissäni piika antaa ruokaa.»

— »Ei, herra professori... erehdytte...»

mies nuori virkkoi, »siltä tässä näyttää:

kai turhaan tulin, ihmistä mä etsin,

mi sielun nälän voisi jollain täyttää!»

- »Ei mitään intoilua... yllätystä,

niin... nuoret näkee aina nuorten untaan,

mut anteeks... toivon teille menestystä...

nyt täytyy mennä... kuulun johtokuntaan.»

Ja professori pyyhkii nenänvarttaan,

hän jotain mutisee tai jotain myöntää;

hän hyvästiksi tarjoo pikkusormen

ja nuorukaisen hiljaa ulos työntää.

Hän vääntyy, vaipuu vanhaan nahkasohvaan,

taas unten mailla pieni harmi haihtuu,

hän näkee unta runovihkosesta,

min lehdet sadan seteleiksi vaihtuu.

Käkeä kuulemassa.

Kulki kaupungista neitiparvi

ulkopuistoon kesäillan suussa,

säyseiks säikähtäin ne siinä seisoi

kuullen kukkua nyt kuusipuussa.

Hienohipiäiset hiljaa hiipi,

pensastoihin harsot, helmat hukkui.

»Kukkuu, kukkuu!» tuhmat eivät tienneet,

että nuoret herrat siellä kukkui.

Neidot kiersi kohti kukkupuuta,

suoraan herrain syliin, siks ne suuttui;

illall' löysi kaikki kukkujansa,

metsä nukkujansa, mielet muuttui.

Hauturin valitus.

Ei enään kuolinkellot soi,

nyt ihmiset syntyy ja nai vaan,

oli hauskaa, kun tääll' oli koleera

tuli rahaa, kun yöt sain kaivaa.

Ei kuole nyt kirkonrottakaan,

vaikk' on palkkana riemut taivaan,

miks rikkaat ei muista kuollakaan,

niin saisin ma kunnian kaivaa.

Nyt laihtuu itse Viikatemies,

sillä puoskarit tieltä sen raivaa,

ja hauturi heiluu kuin varjo yön,

rovon viimeisen taskusta kaivaa.

Tuo viinaa, krouvari, kuokkani myyn,

hiis vieköön, jos enään kaivan!

Veli Viikatemiehen maljan ma juon,

me oltiin kuin ystävät aivan.

Hän saa mun kotiini kuljettaa,

hih, ei ole huolta, ei vaivaa,

mulle suo hän viimeisen palvelustyön,

maaherran kun viereen mun kaivaa.

Koirankujeita.

Ja kaupungin räätälimestarismies

joi raastuvan kellarissa,

pöydän toisessa pääss' oli rakkarimies,

ja kumpikin juovuksissa.

»Sano, rakkarimestari, hei, sano pois,

miten saan minä koirannahan,

kun koiranmatto nyt tehtävä on,

tuo nahka, niin saat sinä rahan!»

»Mulla nahka on», nauroi rakkari nyt,

»saat halvalla valkean villan.»

»Myy pois, herra rakkarimestari, hoi,

juo, tarjoan nyt koko illan!»

Kun juotihin ilta ja puoli-yö,

kysyi portilla räätäli nahkaa.

»Se on seljässäin!» niin rakkari huus,

katos pöksäänsä päätäpahkaa.

Kävi tanssi tanhualla.

Kävi tanssi tanhualla,

nuoret joikui joutessansa,

pappi puikki pensastossa

varpaillansa vaaniellen

nuorten lemmen löyheyttä.

Lehtoon kaarsi kolme poikaa

pieni pilkka mielessänsä,

naisten vaatteet vyötäröillään

kapsahtain nyt papin kaulaan

kuiskuttivat kujeillansa.

Yksi painoi papin päätä,

toinen kiersi käsivartta,

kolmas kutsui kumppanikseen

valhe-äänin vaikeroiden,

matkien ja mairitellen.

»Armas, armas, Anttikulta,

mikset tanssi tanhualla

niinkuin muutkin nuoret miehet,

piilet vain kuin vanha pukki,

vanhat synnin sarvet päässä.»

Puhkui pappi pulmassansa,

hämmentyen, hyppiellen

vilkui, virkkoi viidakossa:

»oi, te ratki tyhmät neitseet,

ette tunne paimentanne!»

Nuoret miehet kilvan kiljui:

»tääll' on pappi, tääll' on pappi,

häntä hullut halailimme,

nyt sen tietää seurakunta,

niin — ja pastorinkin rouva!»

Pappi puikki pimeässä,

harppas halki kaalimaansa

läävän luota pappilaansa,

kuuli kaukaa tanssin tahdin,

pienten piikain pilkkanaurun.

Taiteilija ja yleisö.

Hän oli taiteilija verraton,

kuin syvyydestä syntyi joka sana,

hän markkinoilla laumaa lumosi,

hän vieraili vain vatsapuhujana.

Täys vatsa kun on, silloin nauretaan,

on maku yleisön kuin märkä savi,

sen muoti muovaa; lankee luonnostaan,

mi mieleist' on, se sille taputtavi.

Maantaitava hän oli taidossaan,

ei ykskään ääni soinut koskaan väärin,

yleisö oli hartaan halteissaan,

hän porsaan ääntä matki mielinmäärin.

Ja kuulijat ne yhä yltyi vaan,

kun taitoniekka vatsavoimin äänsi,

ne katketakseen nauroi kujeelleen,

ne vallan vinkui, vatsojansa väänsi.

Mut taituri nyt väsyi vinkuissaan,

jo alkoi arveluttaa selvä peli,

hän salaa porsaan pisti säkkiinsä,

ja sitä verhon alla vingutteli.

»Sä matkit muita, toistat itseäs,

sä ennen parhain olit parhaimmista,

et porsaan ääntä koskaan kuullutkaan,

tuo vinku ei oo enään luonnollista!

Sun vatsataitos meitä väsyttää,

saat soittaa huoneille nyt autioille»,

huus yleisö, »työn mauri tehnyt on,

saa mauri mennä muille markkinoille!»

Sai koivet alleen tyhmä taituri,

muut seuras herjaten nyt tullinsuuhun,

kun porsas karkuun pääsi pussistaan,

ne hirttivät sen raukan puomipuuhun.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK PILAN PIPPURIA JA IVAN SUOLAA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

PILAN PIPPURIA JA IVAN SUOLAA

Minun viinitarhani.

Salonkisoinnuttajat.

Sielunerittelyä.

Lystikäs leipuri.

Ahne-Antti.

Syntipukari. (Eräälle runosepolle).

Laiskurin lohdutus.

Uni.

Kapakkanero.

Uhmaaja- yli-ihminen.

Remu Rymysen päiväkirjasta.

Muistojuhla.

Sammuttaja,

Nukkuva kaupunki.

Käärmeenpistoksia.

Papinsälli.

Asiansa toimittanut.

Runoilija-arvostelija.

Kaupunginvouti.

Veli Apollossa. (E. L:lle.)

Sotainen mies.

Vänrikki. (Kuva entisiltä ajoilta).

Nuuskarasiaritarit.

Virantavoittelija.

Ajatelma.

Korkeat telineet.

Kompia. (Aleksis Kiven kohtalon johdosta).

Kivittäjä.

Kuvia runohevosnäyttelystä.

Häämuisto.

Mahorkka-Mikon lohdutus.

Kuu ja kukot.

Alibi.

Tuttua tuoksua.

Laulavalle asuintoveville.

Ylioppilaan huokaus.

Eräälle näyttelijälle.

Runoräätälit.

Valheellinen nainen.

Lemmenkateutta.

Naamiaisten jälkeen.

Muistikirjaan.

Raha ja rakkaus. (Vanhanpojan päiväkirjasta).

Naisjuristi.

Eräälle lauluperhoselle.

Tanssihaluiselle neidille.

Viekas mies.

Maineen matkoilla.

Hampaankoloon.

Kallis aika.

Eräälle Thalian templin suntiolle.

Laureatus.

Pilanäytelmää.

Post spectaculum.

Onneton runoilija.

Luoja.

Muisto. Carl Michael Bellman'in haudalta v. 1900.

Kunnia.

Mietelmä,

Kiertokulkua.

Khodjá.

Arvostelija.

Pieni pilapommi.

Qvasi Mefisto.

Pilaa pilasta. (Eräälle pilalehden toimittajalle).

Kompa.

Eräälle taiteentuhrijalle.

I. A. Krylov'ille, venäläiselle sadunkertojalle.

Hautakirjoitus.

Metamorfosi.

Veli Markkus.

Tuhlari.

Kompa.

Nurja käänne.

»Vesi vanhin voitehista».

Antti ja Liisa.

Hidas Kippo.

Arvka asia.

Runoa pyytävälle.

Narrin lauluja.

PILÄTARINOITÄ

Jalopeura ja aasit.

Piru ja akka.

Pormestarin pula.

Professori.

Käkeä kuulemassa.

Hauturin valitus.

Koirankujeita.

Kävi tanssi tanhualla.

Taiteilija ja yleisö.

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE