Preerian prinsessa
Date: 2026-04-19T00:00:00+00:00
Keywords: Comedy plays; Finnish drama -- 20th century

The Project Gutenberg eBook of Preerian prinsessa

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Preerian prinsessa

3-näytöksinen huvinäytelmä

Author: Kaarle Halme

Release date: April 19, 2026 [eBook #78486]

Language: Finnish

Original publication: Porvoo: WSOY, 1923

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/78486

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK PREERIAN PRINSESSA ***

language: Finnish

PREERIAN PRINSESSA

3-näytöksinen huvinäytelmä

Kirj.

RAJU HALLA [Kaarle Halme]

Porvoossa, Werner Söderström Osakeyhtiö, 1923.

HENKILÖT:

RITVA IMMILÄ, V.P.K:n ravintolan hoitajatar (25 v.).
HELINÄ IMMILÄ, hänen nuorempi sisarensa, laulajatar.
EEVA-KAISA, tarjoilijatar (22 v.).
ROUVA EVELIINA LELLO, valokuvaajan leski (40 v.).
ANTTI KORSU, V.P.K:n vahtimestari (35 v.).
RAJU HALLA, maanmittari-insinööri (30 v.).
PEKKA HALLA, hänen vanhempi veljensä, kartanonomistaja ja
suojeluskunta-upseeri (35 v.).
EERO TIMILÄ, ylioppilas, suojeluskuntalainen.
MUTKALAN ANSU, haudankaivaja, kylälaulaja (35 v.).
NASKALI-VILLE, Sirpan kylän suutarimestari (35 v.).
TIMO LOIRONEN, pitäjän maalarimestari (35 v.).
TROKARI-JUSSL
HEMMI HAJASMAA.
KALLE KAIVANTO.

Tapahtuu kesäisenä lauantaina Sirpan V.P.K:n talolla.

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

Sirpan V.P.K:n talon pikku-sali. Lattia on juuri pesty ja huonekalut ovat epäjärjestyksessä. Seinillä lippuja ja lasiovikaappeja, joissa voittomaljoja, sarvia y.m: Vihreä köynnös koristaa seiniä. Kesäinen iltapäivä. Perällä akkunat. Oikealla perällä ulko-ovi ja etualalla ovi keittiön puolelle. Vasemmalla perällä raput ja ovi näyttämölle sekä etualalla ovi katsomoon.

EEVA-KAISA (hommailee huonekalujen asettelemisessa. Hyräilee ensin ja sitten laulahtaa).

N:o 1.

Tuli, tuli, tuli, tuli Tappura-Ville — ja minkä ma mahdoin sille! Meni, meni, meni, meni Tappura-Ville — ja minkä ma mahdoin sille!

RITVA (tulee keittiöstä pää käärittynä valkoiseen liinaan ja muuten puettuna leipojan tapaan, nauraa)

Vai jo se Tappura-Ville taas on tullut ja mennyt!

EEVA-KAISA (säikähtää)

Hyi! Aina se emäntä-neiti niin topakasti tulla riepsahtaa, että ihan syntinen sydän vavahtaa.

RITVA (asettaa jonkun tuolin paikoilleen)

Miksi päästelet sydämen syntiä laulun nuottiin?

EEVA-KAISA

Mitä? Sydämenkö?

RITVA

Kukas se Tappura-Ville on?

EEVA-KAISA (nauraa)

Eihän sellaista ole! Laulussahan vain niin sanotaan.

RITVA

Kuivahan tämä lattia jo on kauttaaltaan. Asettele vaan huonekalut paikoilleen! Sitten meillä onkin tämä seuran puoli täydessä kunnossa illaksi. Kun sattuikin se palokunnan juhla tähän mylläkkään.

EEVA-KAISA

Kylläpä nämä nyt tästä illaksi ja laivan tuloksi sijoittuvat — hyvinkin.

RITVA

Niin — saa nähdä, tuleeko tuo sisarkulta tämän päivän laivalla!

EEVA-KAISA

Niin — saa nähdä! Eihän sitä Amerikasta asti niin prikulleen pääse.

RITVA

Kuule, Eeva-Kaisa! En minä ehdi sinua enää auttamaan. Leivät voivat palaa uunissa.

EEVA-KAISA

Kyllähän minä nämä muut ehkä saisinkin, mutta tuo sulhasmiehen pöytä —

RITVA

Mikä?

EEVA-KAISA

No, tuo maanmittarin pöytä on niin säntyä täynnä, ettei siihen hirviä edes koskeakaan. Ja tuo sohva —

RITVA

No, sellaiseen minulla kyllä on aikaa.

EEVA-KAISA (tekee tilaa sohvalle)

Mitähän varten se neidin sisar sinne Amerikaan meni, kun täällä oli suuret perinnöt tiedossa — tai ehkä ei tietänyt —

10

RITVA

Tiesi kyllä. Minä kirjoitin hänelle Helsinkiin, että täti oli sairaana, mutta luuli kai tädin paranevan ja lähti.

EEVA-KAISA

Eikös se ole mukavaa, kun saa tällaisen talouden hoidon perinnöksi — ja paljon rahaa — ihan iltikseen? Ja sitten sillä kaupalla vielä tienaa sulhasen —

RITVA

Mitä sinä sanot? Tienaa?!

EEVA-KAISA

Ääh! Mitäpä neiti nyt siitä suuttuu! Kun saa sulhasen ihan ilman vaivaa — eikös se ole jotain! (Huokaa leikkisästi.) Ooh — höh! Nostetaan sitten!

RITVA (nauraa)

Vai ilman vaivaa! Sekö se on niin merkillistä?

(Nostavat sohvan paikoilleen.)

EEVA-KAISA

No, eikös, ole? Tulee kuin käsketty ja kiinni tarttuu. Asuskelee yläkamarissa ja riittailee täällä pikku-salissa — syö neidin puolella — ja pikiintyy —

RITVA

Sinä latelet tyhmyyksiä! Hoida sinä vaan Korsusi ja jätä muut omille oloilleen!

EEVA-KAISA (mielisteltynä, mutta epäilevänä)

Mitä se neiti Korsusta —?

RITVA

Huuda Korsu auttamaan enempiä, minä en enää ehdi!

EEVA-KAISA

Häntäkö nyt tänne saapastelemaan puhtaalle lattialle!

RITVA (hyväntahtoisesti)

Kyllä minä huudan akkunasta Korsulle, että Eeva-Kaisa ei siedä hänen saappaitaan.

(Menee keittiöön nauraen.)

EEVA-KAISA (pysähtyy hommassaan, huutaa topakasti)

Ei tarvitse! Neiti jättää vaan toiset ihmiset omille oloilleen!

RITVA (kurkistaa ovesta, pilaillen)

Korsu on keittiöpuita pilkkomassa vajan edessä! (Sulkee nopeasti oven.)

EEVA-KAISA (uteliaan-ihmettelevänä)

Mitä se emäntä-neiti siitä Korsusta? Enhän minä tuota köntystä ole edes ihan vakavissani ajatellut! — Mutta olisikohan ehkä Korsu itse? (Lyö kätensä yhteen.) Enkä minä ole huomannut mitään — enkä tehnyt mitään! No, olenpa totisesti aika kana! (Menee nopeasti ulko-ovesta ja huutaa ystävällisellä äänellä.) Korsu! Kuule, Korsu! Tule vähän tänne! — Niin, tänne pikku-saliin!

(Tulee, menee peilin eteen, korjaa tukkaansa ja laskee vyötäisille kiedotut hameensa alas, peilaillen itseänsä edestä ja takaa. On sitten hommailevinaan, vilkkuen välillä peiliin.)

KORSU (kurkistaa ulko-ovesta)

Tännekö pitäisi — vai?

EEVA-KAISA

Tänne, tänne! Minä pyytäisin Korsua vähän auttamaan minua! Jos on aikaa — —

KORSU (tulee sisään)

Noin tuota — aikaa on vaikka paljon! Siellä on keittiöpuita jo ainakin viikoksi, vaikka minkälaisia juhlia varten.

EEVA-KAISA

Kiitoksia vaan! Paljon niitä nyt tarvitaankin, kun ruvetaan tässä muutenkin kemuilemaan.

KORSU

Noin tuota — mitä nyt sitten —?

EEVA-KAISA

Auta minua, hyvä Korsu, tämän pöydän nostamisessa — tuonne paikoilleen!

KORSU (nostaa pöytää)

Noin tuota! Mitäs täällä nyt sitten muuta tulee kuin palokunnan juhla?

EEVA-KAISA

Tulee kaukaisia vieraita. Emännän sisar — se Helinä-neiti tulee
Amerikasta tänään — pitäisi tulla laivalla.

KORSU

Jahah! jahah! Mahtaako jäädä jälkiä saappaistani, kun kävin tuolla perunakuopalla?

EEVA-KAISA

Ai, ai! — Vasta pestylle lattialle!

KORSU (hätkähtää)

No, sun parkule! Sitä jo pelkäsinkin.

EEVA-KAISA

Ei nyt tarvitse niin kovin välittää — pianhan tämä taas tallataan piloille — jo ilta-harjoituksessa — ei edes iltaan asti saa olla rauhassa.

KORSU

Niinhän se on! Kyllä tässä talossa osataan tallata. Siellä ulkona ovat muuten jo pöydät kunnossa suojeluskuntaa varten. Lottia näkyikin jo olevan liikkeellä — niitä soppa-Lottia.

EEVA-KAISA

Niinpä kylläkin! Sen suojeluskunnan nyt pitikin vielä työntyä tähän
Lottineen. Mitä niillä nyt taas lie tekeillä?

KORSU

Parkuleko heidät! — Ainahan ne vehnaavat! Aivan kuin ei olisi jo palokunnasta tarpeeksi!

EEVA-KAISA

Viis' heistä ja muista! Illalla saadaan tanssia!

KORSU

Sepä se, parkule, tässä salpaa hengen ihmiseltä!

EEVA-KAISA

Mikä? Tanssiko? — Ai, Korsu suree sitä Korpimaapolskaa, jota —

KORSU

No, niin — kun se Timilän Eero sai minut narratuksi —

EEVA-KAISA

Mutta johan Korsu sen eilen osasi!

KORSU

Kyllähän minä itse polskan — parkuleen — mutta ne sanat — niitä olen unissanikin tankannut! — Kun minun päähäni ei tavallisesti mahdu mitään vierasta törkyä. Se on niin täynnä omistakin ajatuksista.

EEVA-KAISA

Kyllä minä tanssin vielä kerran ennen iltaharjoitusta, jos Korsu tahtoo.

KORSU (ihastuu)

No, parkule! Eeva-Kaisa sitten on reima ihminen! (Lyö kätensä yhteen.)
Antaapa sitten hoijakan käydä!

(Laulaa ja tanssii Eeva-Kaisan kanssa vanhanaikaisen ja hurjan maalaispolskan.)

Pontikka-Mikko pankolle kävi
viulunsa kieltä vinguttamaan:
Hei liru, liru, hei laru, laru —
naisia rupes naurattamaan.

EEVA-KAISA (pysähtyy)

Eihän se niin ole!

KORSU (nolona) Ei taida ollakaan! Eihän siinä pontikasta mitään puhuta. Voi, parkule sentään! (Etsii taskujaan) Mihin minä ne sanat nyt olen pannut?

EEVA-KAISA

Antaa nyt olla! Kyllä minä tanssin Korsun kanssa uudelleen, heti kun saan aikaa.

KORSU

Eeva-Kaisa on niin parkuleen hyvä tyttö.

EEVA-KAISA

Kyllä me siitä selviämme! Ei nyt huolita surra!

KORSU

Menenpä kohta hakemaan paperini. Noin tuota! Saakos tuohon resoorille vähän istahtaa?

EEVA-KAISA

Vieläpä nyt kysellä! Sellainen mies kuin Korsu on tässä talossa — talon vahtimestari ja isäntä — ja ollut jo emäntävainajan aikana.

KORSU (istuu)

Olisi kai siinä kappaleessa tultu toimeen ilman polskaakin!

EEVA-KAISA

Niinkö siinä — Nassulan Kallun kihlajaisissa?

KORSU

Siinä juuri — mokomassakin!

EEVA-KAISA

Korsuhan tanssii sen niin alkuperäisen metkasti.

KORSU (hyvillään)

Hm! — Noin taas! Nyt tulee kai sitten se amerikalainen — jahah!
Sentähden rumsteerataan vielä erikoisesti.

EEVA-KAISA

Niin kyllä — hänenkin tähtensä. Mutta vielä muutenkin. Eikö Korsu tiedä, että täällä kohta vietetään kihlajaisia?

KORSU

Hei — kenen?

EEVA-KAISA

Pianpa tuon arvaa — eihän meillä niin monia naisia ole — vakinaisesti talon asukkaina.

KORSU (vastahakoisesti)

Vai ottaa Eeva-Kaisa sen Tappura-Villen sittenkin!

EEVA-KAISA

Kenen?

KORSU

No, sen, josta aina laulelee.

EEVA-KAISA (nauraa).

Sehän on vain laulu — ei sellaista miestä ole.

KORSU

Soo — parkule! Vai ei ole! Onpa hyvinkin — vaikka hänen oikea nimensä on Naskali-Ville.

EEVA-KAISA

Vai sekö iletys — tuo pahainen polsu! Sellaista en ole ikinä aavistanutkaan! Murrin Leena opetti minulle laulun ja — hyi toki — en ikinä enää sillä laululla suutani pilaa. Ei, Korsu! Kyllä se on toisempi mies, joka minut pappilaan kuskaa. Vai mokomalle tyhjäntoimittaja-polsulle minä säästöni antaisin juopoteltavaksi.

KORSU (heittää piippunsa sohvalle, yksikantaan)

Onko vielä muuta nosteltavaa? (Nousee.)

EEVA-KAISA (hämillään)

Ei, — ei ole —

KORSU

Jahah! Sitten joudan — noin taas — joudan menemään — (Menee vauhdikkaasti ulos).

EEVA-KAISA (sivelee hämillään poskiaan)

Ei, mutta — hänhän taisi luulla, että minä — en kai maininnutkaan, että emäntä on morsian — hän ihan vissisti luuli, että minä — (Aikoo perässä.) Korsu! Korsu!

RITVA (huutaa ovesta oikealta)

Jätä sikseen vähäksi aikaa ja tule auttamaan minua! (Poistuu.)

EEVA-KAISA (hädissään ja epätietoisena aikoo keittiöön oikealle ja aikoo ulos)

Kyllähän minä — kyllä minä —

RITVA (huutaa)

Tule aivan heti!

EEVA-KAISA

Johan minä tulen — (Menee oikealle.)

KORSU (tulee sisään. Häntä seuraa Pekka Halla ja perässä tulee
Naskali-Ville kantaen pientä matkalaukkua.)

Voittehan käydä tänne! Noin taas — täällähän se maanmittari majailee — vaikka minä en tiedä, mikä huone se hänen vakinaisenaan on. Eiköpähän liene tuolla yläkerrassa.

PEKKA (puettuna sadetakkiin ja varsisaappaisiin)

Olkoonpa nyt ylä- tai alakerrassa — kaipa siitä selvitään. Aluksi asetun tähän.

KORSU

Noin taas! (Pälyilee Naskali-Villeä kulmainsa alta.)

Vieraat ovat kai yhtä seuraa?

PEKKA (ihmeissään kysymyksestä)

Yhtäkö seuraa? (Sitten luonteensa mukaisesti hauskasti, leikkisästi.) Tietysti yhtä seuraa, kuten sulhanen ja puhemies ainakin. Tämä minun toverini kertoi, joen yli soutaessamme, että tässä talossa on naitavia tyttöjä.

KORSU (leveällä hymyllä)

No, parkule! Onhan täällä! (Pekalle) Tekö käytte sulhasesta?

PEKKA (istuessaan, äkkiä, matkien Korsun sanantapaa)

Eikös, parkule! Minä olen puhemies.

VILLE (erikoisen pieni ja käpristynyt, vilkas ja yksinkertainen, laskee matkalaukun kädestään)

No, tulitpas kerran järkeäkin puhuneeksi, kaveri! Koko matkan oletkin vain pötyä pärpättänyt. Jos puhut tosissa puhemiehenä puolestani, niin soutupalkan maksusta pääset.

PEKKA (ottaa esiin rahaa)

Äläpäs hätäile, kaveri! Kukin asia erikseen! Viitosen määräsit soudusta — ja toisen määrään minä niistä kauniista esitelmistäsi, joilla minua kestitsit. Heh! Tuossa kymppi!

VILLE (ottamaisillaan rahan)

Jos kuitenkin sentään pitäisit tuon rahan — ja puhuisit sen edestä sille Eeva-Kaisalle — tälle tämän talon —

KORSU (korjaa vyötään, tyytymättömänä)

Soo parkule! Oletteko te muka — noin taas —!

PEKKA (nauraa)

No, niin, parkule vie olemmekin! (Työntää rahan Villelle.) Tuossa!

KORSU (vihaisena)

Mitäs markkinakauppaa tämä on? Ota rahasi, Naskali-Ville — ja patikoi pihalle! (Pekalle) Ellette ole samaa säkiä, niin sanon teille, että tämä Naskali-Ville on tämän rauhallisen kappelikunnan — noin taas — mikä parkule se nyt taas onkaan se herrasnimitys —

VILLE (äreästi)

Kommunisti minä olen! Rehellinen ja oikea kommunisti! Mutta niitä on täällä kappelissa kaikellaisia tuohipäitä, jotka eivät rehellisesti ole yhtään mitään!

KORSU

Katsos, parkuletta, kuinka suuttui, kun en muistanut kommunistia — polsun minä kyllä aina muistan.

PEKKA

Älkäähän nyt rakennelko riitaa, hyvät naapurit! Kyllä minä veneessä sain kuulla, että tämä saattomieheni on turkin tulipunainen ja kiivas —

KORSU (keskeyttää)

Tappura-Ville! Niin on.

PEKKA (nauraen)

Onko sekin hänen nimensä?

KORSU

On kuin parkuleenkin. Hän on Tappura, kommunisti, Naskali ja polsu! Nyt ne tittilät muistin kaikki.

VILLE (vetää ylpeänä ja halveksivana savukekotelon taskustaan)

Minä halveksin kaikkia tuohipäitä sosialisteja!

PEKKA (huvitettuna nousee)

Teidän seuranne on tavattoman mielenkiintoista ja miellyttävää, mutta — (riisuu sadetakin yltään, joten paljastuu hänen suojeluskuntapukunsa) siitä huolimatta täytyy minun yrittää tavata talon emäntää.

VILLE (hölmistyneenä ja liikahtamatta)

Katsos kettua — miten muutti karvansa!

KORSU

No, eikös, parkule! Tuoko nyt olisi polsun puhemies!

VILLE

Sinähän olet oikea lahtari — vai —?

KORSU

Älkää suuttuko tuohon polsuun, muuten rupeatte pian tappelemaan. Antaa hänen nimitellä —

PEKKA (iloisesti)

Älä pelkää, poikaseni! Me emme koskaan tappele turhista. Minähän päinvastoin olen ihastunut tähän kommunisti-ystävääni —

VILLE

Minä en ole lahtarin ystävä!

KORSU

So, soh, parkule! Puhuttele ihmisiksi!

PEKKA

Anna olla! Kuulin sen jo venheessäkin moneen kertaan.

VILLE (ivallisesti)

Mutta silloin en tietänyt, mitä nyt näen. Jos sen olisin aavistanut, niin et nyt seisoisi tuossa.

PEKKA

Miksi en?

VILLE

Et minun veneelläni olisi yli päässyt. Et! (Muristen) Sehän minua suututtaa, kun satuin avustamaan tuota poroporvaria!

PEKKA (rattoisasti)

Mitenkäs sen puhemiehen toimen nyt käy, kun sulhanen tuolla tavoin kimsuilee? — Koetahan nyt asettua ihmisiksi, niin minä pistäydyn talonväen parissa — ja jos tapaan Eeva-Kaisan — niinhän se nimi kai oli —

KORSU ja VILLE (yht'aikaa)

Ei tarvitse!

PEKKA

Mitä? (Katselee kumpaistakin vuorotellen, hymyilee)

Ahaa! Niinkö — vai? — — Tappura-Ville ja — mikä teidän nimenne olikaan? —

KORSU (tyytymättömänä)

No, parkule! —

PEKKA (nauraen)

Aivan oikein! Parkule se olikin! (Lyö Korsua olalle mennessään kimakasti) Parkule! (Menee oikealle.)

VILLE (nolona)

Tässähän nyt vasta kiekura tapahtui. — Kun lahtarin kätyriksi jouduin!

KORSU

Noin taas! Ei rehellistä työtä tarvitse katua!

VILLE

No, rehellisesti juuri olisin keikahuttanut salmeen, jos olisin honannut! — Mutta samapa tuo! (Tarjoo tupakkaa.) Pannaan rauhan piiput, me kaksi! Me emme ainakaan ole porvareita.

KORSU (etsii piippuansa, löytämättä)

Minä imeskelen vain nystyrääni — ja askarteluillekin on lähdettävä — tuolla näyttämölläkin on vielä yhtä ja toista rempallaan.

VILLE

Voihan kai kotvan istuakin — (Menee istumaan). Haluaisin vähän jutella kanssasi —

KORSU (mutisten)

Ei hyödytä! Minä olen liian yksivakainen sosialisti.

VILLE

Tiedän sen! En minä nyt listeistä enkä nisteistä — suotta kai meidän kesken on niistä niin suurta porua nostaa — muusta se olisi —

KORSU

No, hoputahan sitten! —

VILLE

Kas, kun minä oikein vakavissani olen pohtinut tuota naimisjuttua —

KORSU (äkäisesti)

Mitä sinun naimisjuttusi minulle kuuluvat!

VILLE

No, kun sinä olet tässä talossa vähän niinkuin isännän tapainen —

KORSU

Niin mitä?

VILLE

Voisit jutella tuolle Eeva-Kaisalle —

KORSU

Soo — parkule! (Korjaa vyötänsä.) Korjaa hynttyysi hyvällä — tai —

VILLE (pelästyen)

Mitä sinä nyt?

KORSU

Tai minä otan sinua niskahaituvista ja talutan ovelle. (Menee työntämään oven auki.) Äläkä astu enää tämän kynnyksen yli!

LOIRONEN (on juuri ollut astumaisillaan sisään, on puettuna maalarin työpukuun, paperihattu päässä, on luonteeltaan mielistelevä, laiskotteleva ja hyväntuulinen, pysähtyy ovelle)

Mitäpä Korsu nyt suotta on noin kohtelias! Olisinhan itsekin oven avannut — (astuu sisään) — mutta kiitoksia vaan! (Nauraa.)

KORSU

Noin taas! Eihän se ollut Loiroselle. Tulitte pahaan aikaan — tuon
Naskali-Villen juuri piti näyttää vikkelyyttään käpälämäen juoksussa.

VILLE (nousee rohkaistuneena, muita asettuu niin, että Loironen on hänen ja Korsun välissä)

Tulitte hyvään aikaan, Loironen, muuten tuo Korsu olisi mennyt satikuti-saunaan keskellä päivää.

LOIRONEN

Vai, vai! Täällä hierotaan tappelua, vaikka sota on ovella.

VILLE (rivakasti)

Mikä sota? Mikä?

KORSU (hitaasti)

Mikä parkuleen sota?

LOIRONEN

Ettekö te tiedä, että vihollinen on jo Korukankaalla ja aikoo Sirpan sillasta kulkea tänne päin. Minun asiani oli tuoda tänne hälyytys. Kapula kiertää ympäri kappelia. Illan suussa pitää kaikkien suojeluskuntalaisten olla Sirpan metsässä. Mutta sinä, Korsu, et taida kuuluakaan suojeluskuntaan —

KORSU (hätäisesti)

Kyllä minä kuulunkin, vaikka olenkin sosialisti, jos vaan on oikea vaara ja vihollinen hyökkää maahan. Mutta mikä parkule siellä nyt sitten on tulossa?

VILLE (on malttamattomana odottanut suunvuoroa)

Ovatko ne kommunisteja ja neuvostojoukkoja? Ovatko?

LOIRONEN

Sitä ei hälyytysviesti sanonut, eikä minulla ollut aikaa kysyä, kun seisoin tellingeillä ja viestin kuljettaja katosi pytingin nurkan taakse. Lupasin vaan tuoda sanan tänne, kun tämä oli eri haaralla —

VILLE

Jokohan ne olisivat meikäläisiä —?

KORSU

Ääh! Sinä, parkule, polsuinesi!

LOIRONEN

Ryssiä ja poisujako sinä odotat, vintiö?

VILLE (lähentelee ovea) Itse voit olla vintiö! Minä olen toki rehdisti aina samaa sorttia, mutta sinä muutat karvaa aina sen talon mukaan, missä työskentelet. Kyllä sen koko kappeli tietää, että sinä kuulut emäntien puolueeseen — ottaisit sen valokuvaajan lesken, joka juoksee jo homppa-kymmentään — ja juoksee perässäsi — sen Lellon Eveliinan — niin ehkä tasaantuisit.

KORSU (saatuaan suunvuoron)

Mitä parkuletta sinä nyt taas Loirosta rupeat haukkumaan. Itse sinä akka olet — ja sulla itselläsi on homppakymmen. Et ole enää polsukaan! Tiedäthän, että jokainen saa olla mitä mielii — — ja Loironen on — noin taas — hm —

VILLE (voitonriemuisesti)

Niin — mikä hän on tänään? Mikä?

KORSU

Etkös sinä ole, Loironen, sosialisti niinkuin minäkin — ja kaikki muut rehelliset ihmiset —?

VILLE

Loironen on tämän viikkoa Jairakan pytinkiä maalaamassa — ja Jairakan emäntä on maatiainen — etkös arvaa, mikä Loironen silloin on! Viime kuussa hän oli Mäkelässä ja kuului heränneisiin — nyt hän on — —

EEVA-KAISA (on tullut oikealta ja kuullut viimeisen lauseen, suuttuneena).

Häh?! No, eikös mun päiviäni —? Vai akutaattori — kokouksia täällä pidetään — juuri vast'ikään pestyllä lattialla —

LOIRONEN (kiirehtiessään pois)

Muista, Korsu, minun hälyytykseni tai voit joutua ammuttavaksi! (Villelle) Rupea, sinäkin, Ville, kiltiksi poro-porvariksi — tai parkitse ajoissa anturanahkasi käpälämäkeä varten, muuten joudut sodan jalkoihin! — Illalla tulen tuonne näyttämölle maalaamaan taivasta, vettä ja maata. (Menee.)

VILLE (perässä ulos, hätäisesti)

Mikä sota se on, sano! Mikä?

EEVA-KAISA

Ammuttavaksi? Mitä hän sanoi? Ja mitä hän puhui sodasta —

RAJU (tulee ulkoa, huutaen taakseen)

Kyllä tiedän mistä on kysymys! Sirpan sillalle illalla!

KORSU

Ei illalla — vaan illan suussa! — Vihollinen hyökkää Sirpan sillalle!

EEVA-KAISA (kimakasti)

Sus' siunatkoon! (Pyörähtää ympäri) Vihollinen hyökkää — Sirpalta päin!
(Juoksee keittiöön päin ja suoraa päätä Pekan syliin.)

PEKKA (tulee keittiöstä, ottaa Eeva-Kaisan syliksi ja pyöräyttää ympäri)

Vai jo hyökkäsi Sirpalta — suorinta tietä syliin lensi kuin kanuunasta vaan!

EEVA-KAISA (hädissään)

Mikä sieltä Sirpalta tulee?

PEKKA (nauraen)

Jos sieltä tulee jokamiehen syliin tuollainen vihollinen, niin varmasti me häviämme —

RAJU (hämmästyen)

Kas, velimiestä! Sieltäköpäin sinä tulet?

PEKKA (menee tervehtimään Rajua)

Terve vaan! Ja terveisiä isolta kirkolta! — Minä kävin morsiantasi tervehtimässä. (Kääntyy Eeva-Kaisaan.) Emäntä ei näkynyt pelkäävän hyökkäävää vihollista läheskään niin paljon kuin te.

EEVA-KAISA

Hyökkääkö sitten vihollinen?

PEKKA

No, niin armottomasti!

EEVA-KAISA

Nekö ne sitten ampuvat Korsun?

RAJU

Mitä tyhmyyksiä Eeva-Kaisa nyt höpsii?

EEVA-KAISA

Loironen sanoi, että Korsu ammutaan —!

KORSU

Leikilläänhän se parkule uhkasi — jos en hälyyttäisi vihollisen tuloa —

PEKKA

Ja sinähän olet hälyyttänyt jo aivan parkuleesti — näkeehän sen. (Eeva-Kaisalle.) En minä anna ampua Korsua. Mutta nyt kun vihollinen hyökkää, niin ellei tuo »parkule» kunnolla puolusta Eeva-Kaisaa, niin paha hänet perii.

EEVA-KAISA

Ketä vastaan minua pitää puolustaa?

RAJU (menee rauhoittaen Eeva-Kaisan luo)

No, sellaisia kuin Loirosta, Naskali-Villeä ja muita. Tuo veli-Pekka on niin leikkisä — älkää välittäkö!

KORSU

Entä se vihollinen?

EEVA-KAISA

Niin, mikä vihollinen se on?

EERO TIMILÄ (suojeluskuntapuvussa tulee sisään nopeasti)

Onko Pekka Halla täällä?

PEKKA

Minä olen. — Kas! Eero Timilä! Käy peremmälle —

EERO

Kiireellinen virka-asia!

PEKKA (on aikonut mennä tervehtimään, pysähtyy)

Soo — no?

EERO

Salainen.

PEKKA

Vai niin! (Reippaasti). Menkääpä nyt tuonne keittiön puolelle lämpymäisille! Siellä leivotaan.

RAJU (menee heti)

Kutsu sitten, kun olet vapaa!

PEKKA

Kyllä! — No, »parkule»! Nopeammin! Etkö huomaa, että täällä nyt komennetaan.

KORSU

Noin taas! Saa kai itse valita reikänsä. Minä täällä komennan, jos niikseen on. (Menee ulos.)

EEVA-KAISA

Ei enää järjen kipinää ole miehisillä miehillä.

(Menee keittiöön.)

PEKKA (menee tervehtimään Eeroa)

Mistä sinä tulet noin palavissasi?

EERO

Päämajasta, veikkoseni — päämajasta! Polkupyörällä lentokonevauhdilla — huh!

PEKKA

Mahtaa olla jokin tärkeä muutos suunnitelmaan?

EERO

Yllätys! Suurenmoinen temppu! Me teemme nuuskaa — me pistämme satimeen hyökkääjät — päällikön keksintö —

PEKKA

No? Anna tulla!

EERO

Tiedätkö mikä on Varvaslahti?

PEKKA

Tiedän — tuo tuolla niemen takana!

EERO

Aivan oikein! Sinä kokoat nopeasti kaikki saatavissa olevat venheet Varvaslahteen. Osa pojista soutaa venheillä yli ja iskee selkään, kun vihollinen hyökkää Sirpan sillalle.

PEKKA

Erinomaista! Eikä muuta?

EERO

Ei! Sinä vain annat koota venheet heti. Minulla on käsky noudattaa sinun määräyksiäsi — tunnen seudun.

PEKKA

Montako venettä näiden koskien välissä on saatavissa?

EERO

Kahdeksan kaikkiastaan — laskin ne matkalla. Mutta yksi vuotaa.

PEKKA

Seitsemän siis — Sirpan alapuolella?

EERO

Niin — ylävedeltä emme voi ottaa — kannaksen yli kuljettaa —

PEKKA

Emme tietysti. Pannaanpa heti käyntiin —!

EERO

Kumppani vain minulle, niin minä hoidan koko jutun käden käänteessä!

PEKKA

Tänne ei vielä ole tietääkseni tullut ainuttakaan miestä, mutta — minä lähden itse.

EERO

Joutavia! On kai talossa joku renki tai joku poikanen —? Korsuhan tästä juuri lähti. Minä otan hänet. (Lähtee.)

PEKKA

Tee niin — ja käy täällä, kun homma on suoritettu! (Menee keittiön ovelle ja huutaa) Höh — hoi! Velimies! Tulehan tänne! (Tulee etualalle, kaivelee laskujaan.)

RAJU (tulee oikealta ja menee laiskasti istumaan, painaen pään käsiinsä.)

PEKKA

Tuo sinun morsiamesi on —

RAJU (tekee kärsimättömän liikkeen)

Äsh! Älä huuda!

PEKKA

Mitä? Onko sinulla korva-särky? — Minä vain aioin sanoa, että minä tykkään tuosta sinun morsiamestasi —

RAJU

Älä nyt helkkarissa kilju — tuota morsianta — ja morsianta —

PEKKA

Soo! Eikö siitä muka saisi puhua, vaikka minä sitä varten olen — noh! mihin penteleeseen minä nyt olen pannut tuon paperin — sitä varten olen käynyt — että — onko nyt kummempaa — että tiedettäisiin — ei se ole tuokaan — että sinä olet kotipuolesi tytöistä vapaa — no, tuossa on todistus — (heittää paperin pöydälle) — anna kuuluttaa vaan, että kaikuu kihlakunta!

RAJU

Istu nyt ja ole vähän aikaa vaiti!

PEKKA (katsoo Rajua pitkään)

Ooh! Sinulla on krapula! (Naureskelee) Tiedäthän, että se on kokonaan laiton tauti! Yhtä laiton kuin ryyppääminenkin! (Istuu.)

RAJU (nousee kävelemään)

Ole vaiti!

PEKKA

Nuolkoon sama koira, joka purikin! (Etsii housun takataskusta.) Minulla on kenttämassi — täällä — (Ottaa pullon) No, eikös tuo, iskariootti, olekin tyhjä! — Nuo vietävän pullot harrastavat vähän liiallista raittiutta nykyään — ovat useimmiten ihan laillisessa kunnossa —

RAJU (pysähtyy Pekan lähelle)

Kuulehan, Pekka! Pelasta sinä minut tästä touhusta!

PEKKA

Mistä touhusta? Tästäkö —?

RAJU

Pistä nyt tuo raittiusmielinen pullo taskuusi ja kuuntele vähän järkeä!

PEKKA (nauraa ja pistää pullon taskuunsa)

Järkeä? Kun rakastunut ihminen uhkaa puhua järkeä, niin on hänen mielensä täynnä tyhmyyksiä — sen tiedän itsestäni —

RAJU

Minä en ole rakastunut!

PEKKA

Häh?

RAJU

En ainakaan tähän Ritva Immilään!

PEKKA

Et rakastunut morsiameesi, joka on niin viehättävä ja kaunis ja rikas — ja —

RAJU (istuu)

En. Kuulethan sen.

PEKKA

Miksi olet sitten ottanut hänet?

RAJU

En minä ole häntä ottanut — (hiljaisesti) — hän on ottanut minut.

PEKKA (purskahtaa nauramaan)

Soo! Soo! Soo!

RAJU (torjuu kädellään)

Älä nyt nosta melua jokaisesta sanasta, minkä minä sanon.

PEKKA

Jos sinä tuollaista järkeä minuun lataat, niin tukehdunhan minä, ellen minä —

RAJU

Tukehdu sitten tai räjähdä, tai tee mitä ikinä haluat, mutta sinun täytyy pelastaa minut tästä pulasta!

PEKKA

Minä en totisesti ymmärrä —!

RAJU

Hyvä, ettet sinäkään aina ymmärrä kaikkea! Ja tämä onkin aika sotkuinen juttu. Selvää on vain se, että minun kihlaukseni täytyy purkautua.

PEKKA (vakavammin)

Niinkö? Mitä sinulla sitten on häntä vastaan?

RAJU

Ei minulla ole yhtään mitään häntä vastaan, mutta tämä kihlaus on minulle selvittänyt erään asian, kirkastanut erään vanhan jutun, saattanut minut tajuamaan, että minä rakastan erästä toista.

PEKKA

Rakastat toista? Ketä sitten?

RAJU

Erästä tyttöä —

PEKKA (kuivasti)

Tyttöä kai! Sen voi edellyttää! (Tiukasti) Muita kuka hän on? Mikä hänen nimensä on?

RAJU

Sitä en tiedä!

PEKKA (nauraa)

Ahaa! Sinä yhä vielä muistelet viimetalvista lunta, tuota tanssi-iltama-tyttöä, jonka tapasit viime syksynä Helsingissä. Oi, voi! Kyllä kannattaakin!

RAJU

Se tyttö tuntuu tulleen minun kohtalokseni. Tämä nykyinen juttu on pantava erehdysten tilille.

PEKKA (tyytymättömänä)

Joutavia! Mokoma letukka! Nimetön ja tuntematon! Voi olla jo naimisissa — ties kuinka monennen kerran — ja oli ehkä jo silloinkin —

RAJU

Ei ollut!

PEKKA

Mistä sinä sen tiedät?

RAJU

Tiedän minä. Meidän piti tavata toisemme seuraavana päivänä —

PEKKA (naureskelee)

Piti! Mutta ette tavanneetkaan!

RAJU (toivottomasti)

Onneton väärinkäsitys esti. Minun aivoihini oli syöpynyt sirkus ja sirkukseen meneminen, ja hän nähtävästi tarkoitti Sirkuskatua, joka on aivan toisella puolella kaupunkia.

PEKKA (huvitettuna)

Ja sillä aikaa kuin hempukka pasteeraili Siltasaarella, vartioit sinä
Töölössä sirkuksen sisäänkäytävää —

RAJU (pulpahtaen)

Näytännön alusta loppuun — ajatteles!

PEKKA

No, mikä sinut herätti?

RAJU

Joku pojan naskali sanoi toiselle: asutko vielä Sirkuskadulla? Se herätti kuin salamanisku minun torkkuvan sieluni. Minä ryntäsin ensimmäiseen autoon — ja — (valittaen) — kaikki oli tietysti turhaa —

PEKKA

Niin, niin! Turhuus ja hengen vaiva —

RAJU (hypähtää ylös)

Kuule, Pekka! Sanoit, että Ritva miellytti sinua? Etkö sanonut?

PEKKA

Kyllä hän kälyksi kelpaa!

RAJU

Ja vaimoksi hän on aivan erinomainen! Etkö usko?

PEKKA

Olen siitä vakuutettu.

RAJU

Nai sinä hänet minun puolestani.

PEKKA (nousee)

Mitä?

RAJU

Minun mielestäni te sopisitte niin erinomaisesti toisillenne!

PEKKA

Hassuko sinä olet? Pitäisikö minun mennä naimisiin sinun erehdystesi kanssa! Aivan kuin minulla ei itsellänikin olisi —

RAJU

Sinulla ei ole morsianta — minä tiedän sen —

PEKKA (naureskellen)

Ei morsianta — mutta erehdyksiä minulla voi olla omassakin varastossa —

RAJU (touhuavasti)

Omien erehdyksien kanssa ei mennä naimisiin — kai sinä nyt sen ymmärrät — et sinä omiesi, enkä minä tämän kanssa. Tämän minun erehdykseni sinä voit korjata —

PEKKA

Korjata kuin kuhilaan pellolta — niinkö? Voiko morsiamesi niin vain kuka tahansa korjata?

RAJU (parkaisten hillityn käheästi)

Asiaa minä tarkoitan — asiaa! Sen voi korjata, paikata, tehdä ehjäksi — ymmärrätkö?

PEKKA

En!

RAJU

Älä nyt tee itseäsi tyhmäksi! Et siinä kuitenkaan onnistu. Kyllä sinä aivan hyvin tiedät, mitä minä tarkoitan. Minä puhun ihan vakavissani.

PEKKA

No, minä koetan. Sinä puhut ehjäksitekemisestä —

RAJU

Niin, niin!

PEKKA

— mutta tarkoitat sillä rikkomista —

RAJU (hermostuneesti)

No, riko tai paikkaa — tee mitä haluat — mutta selvitä tämä peijakkaan sotku! Minä olen ihan vakuutettu, ettei Ritva ole ikinä ollut minuun rakastunut. Se on ihan varmaan ollut ilmeinen erehdys. Ei hän voi pitää minunlaisestani pehmeästä haaveilijaluonteesta —

PEKKA

Onhan sinun nimesi Raju —

RAJU

Sepä hänet pettikin! Juuri se hänet erehdytti — niinkuin niin monet ovat meissä erehtyneet. Sinä olet raju ja minä — minä olen vain paljas Pekka. Kun nimet ovat sotkussa, niin asiatkin sotkeutuvat. Minä olen ihan varma, että Ritva luuli minua sinuksi — ja sentähden — sentähden sinun pitäisi — pitäisi —

PEKKA

Mennä hänen kanssaan naimisiin?

RAJU (innostuneena)

Niin juuri — niin juuri! Katsohan! En minä tässä ole pääasia. Pääasia on hänen oma mielikuvansa, jota minä en voi täyttää. Minä en sovi ollenkaan raameihinkaan. Mutta sinä sitä vastoin olet aivan kuin syntynyt häntä varten — ja hän taas — hän on ihan — ihan kuin —

PEKKA (torjuen)

Älä nyt vain rupea väittämään, että hänkin on syntynyt minua varten!

RAJU

No, niin totisesti onkin! Ellet usko, niin ota siitä selvä! Mene keittiön puolelle ja katsele häntä sillä silmällä! Mene heti!

EEVA-KAISA (tulee keittiöstä)

Antakaa nyt anteeksi, kun täällä ei ole vielä kaikki valmista.

PEKKA

Minäkö olen puolivalmis vai tuo maanmittariko? Tomutelkaa häntä täällä sisällä — minä lähden rannalle tuuleentumaan.

RAJU

Eeva-Kaisa jatkaa vain rauhassa! Velimieheni menee tuonne emännän puolelle.

EEVA-KAISA

Emännällä onkin jo aikaa. Viimeinen arina on paistumassa —

RAJU (koettaa työntää Pekkaa keittiöön päin)

Niin — emännällä on aikaa — ja ajatteles kuinka hyviä lämpimäisiä —

PEKKA (leikillisesti Rajulle, ottaessaan matkalaukkunsa)

Minä luulen, että minä menen sirkuksen ovelle odottelemaan — näytännön loppua. (Menee nauraen ulos.)

EEVA-KAISA (Katselee Pekan jälkeen, pyyhkii nenäänsä ja katsoo sitten
Rajua, ryntää nopeasti peräovelle, jonka työntää auki, huutaa)

Palokunnan talo tämä on, eikä sirkus! Täällä on näytäntö — illalla — palokunnan juhlassa. Minä sen tiedän, koska itse näyttelen mukana. (Kääntyy Rajuun päin.) Tuolla teidän veljellänne ei ole kai kaikki täällä — (näyttää otsaansa) — oikein kunnossa?

RAJU (katsomatta, ajatuksiinsa vaipuneena)

Ei ole. Kaikki aivan sekaisin.

EEVA-KAISA

Voi kauhistusta! Ja sellainen höynä sitten on aseenkantaja!

RAJU (heräten mietteistään).

Mikä on? Kenen aseenkantaja?

EEVA-KAISA

No — hei! Lahtarien kai, tiedän ma.

RAJU (tiukasti)

Nyt Eeva-Kaisa puhuu jotakin pöpöröä, josta minä en ymmärrä yhtään mitään. Kuka on höynä?

EEVA-KAISA (on ryhtynyt asettelemaan kalustoa paikoilleen, liinoja pöydille y.m., pysähtyy)

Pöpöröä? Minäkö? Itsehän sanoitte juuri, että velimiehenne on aivan sekaisin.

RAJU (äreästi)

Sellaista minä en ole koskaan sanonut!

EEVA-KAISA (lyö kämmenensä yhteen)

No, voi sun parkule!

RAJU (hermostuneesti)

Äsh! — Minä annan Eeva-Kaisalie hyvän neuvon. Jos menette Korsun kanssa naimisiin, niin älkää sentähden omistako hänen kiroilemistaan! Ei rakkaus sellaista vaadi.

EEVA-KAISA (silmät pyöreinä)

Rakkaus?! Mikä rakkaus? Ja kuka menee Korsun kanssa naimisiin?

RAJU (etsii hattuaan, lepytellen)

Enhän minä — enhän minä tiedä. Minä vain tulin sanoneeksi, kun luulen huomanneeni, että teillä on jotakin yhteistä —

EEVA-KAISA (melkein huutaen)

Minustako huomannut — minusta?

RAJU (torjuen ja yrittäen peräytyä ovelle)

En tietysti — en! Mutta Korsu ehkä — —

EEVA-KAISA (asettuu oven ja Rajun väliin)

Onko Korsu sanonut jotakin? Mitä hän on sanonut?

RAJU

Hän on sanonut pitävänsä Eeva-Kaisasta —

EEVA-KAISA (riemastuneena)

Todellako?

RAJU

— Ja minusta tuntuu, että Eeva-Kaisakin rakastaa häntä —

EEVA-KAISA (ottaa Rajua käsivarresta estääkseen Rajun lähtöä)

Kuulkaa — jos vielä sattuisi tulemaan puheeksi — kiltti insinööri —

RAJU (naureskellen)

Eeva-Kaisa on siis kuitenkin rakastunut? Kyllä, kyllä! Kyllä puhun
Korsulle! (Menee.)

RITVA (tulee keittiön puolelta, aikoo perälle)

Kuule, Raju!

EEVA-KAISA

Antakaa hänen nyt mennä menojaan! Hän kai juoksi tavoittamaan sitä hupsua veljeään. (Jatkaa keskeytynyttä työtään.)

RITVA

Hupsua!? Kuka on hupsu? Rajun velikö?

EEVA-KAISA

Ihan täysi hupsu!

RITVA

Hän on minun mielestäni kovin leikkisä — ja sitä kai et oikein ymmärtänyt. Minun mielestäni hän on paljon älykkäämpi, vilkkaampi ja miellyttävämpi kuin Raju.

EEVA-KAISA

Älkää nyt!

RITVA

Ihan totta! Minä pidän enemmän hänestä kuin Rajusta. Minä luulen, että minä vaihdan veljeksiä.

EEVA-KAISA (istuu hölmistyneenä)

Vaihdatte? (Kimmastuu). Mutta minä sanon, että siitä ei tule yhtään mitään! Sen minä sanon! Insinööri on vakava ja rehti mies — ja tuo lahtari on honkkeli! Neiti ei saa ruveta hassuttelemaan — kun kerran on saanut insinöörin —

RITVA (nauraa)

Sinä et ymmärrä leikkiä — etkä siis tuota honkkeliakaan —

EEVA-KAISA

Leikkiä! — Voi, neiti kulta! (Huokaa ja nousee.) Miehen saaminen ei ole mikään leikin asia!

KORSU (tulee ulkoa).

RITVA

No, mitä se Korsu hommailee?

KORSU

Onhan tässä — kun talo on kohta kuin muurahaispesä. Menen aukaisemaan näyttämön ulko-ovet. Sinne tulee kuntoon-Iaittajia — maalareita ja muita — — Sitten lähden vähän Timilän Eeron asioille. (Menee näyttämölle.)

RITVA

On sekin ihme, että sinä reipas tyttö välität tuollaisesta jöröjukasta kuin tuo Korsu!

EEVA-KAISA

Se on niitä luonnon ihmeitä.

EVELIINA LELLO (vanhanpuoleinen lihavahko puolirouva, puettu silmäänpistävän lyhyihin hameisiin ja muuten kovin koreiluhaluisesti, esiintyen teeskentelevästi ja lipeäkielisesti, koettaen saada huomattavaksi hienoa käytöstä ja puhetapaa, joista kaikista muodostuu koomillinen sekasotku sivistymättömyyttä ja teennäisyyttä).

Oi, voi sentään! Täällähän minä tapaankin neiti Immilän — vaikka aivan vain ohikulkiessani päätin pilkistää sisään. No, hyvää päivää, neiti! Oi, miten neiti on reipas ja punaposkinen — päivää Eeva-Kaisa — ai, miten täällä on volangeja seinillä — ja tuolla juhlaplaanillakin oli jo kaikki niin peräti dresseerattua —

RITVA

Kas, kun ei rouva Lello ollenkaan —

EVELIINA

No, ajatelkaas sitä skandaalia, että minun on täytynyt nyt päivällä vähän retireerata, kun meille tuli tuo pakanan pyykki-Tiina aamulla, vaikkei sellainen akordikaan ollut — mutta minkä sille öykkärille — ajatelkaas — täytyi vain refuseerata kaikki ideaalini hänen tähteensä — nyt päiväksi — illalla minä tulen, mutta Charlottana minä en mitenkään voinut propeerata —

RITVA

Saisiko tarjota rouva LelloIIe —?

EVELIINA

Ei suinkaan — definitiivisesti ei mitenkään — minä taas lähden — olisin vain — ajatelkaas — kun minun piti prepareerata jo keväällä koko lokaali, mutta en saanut konfikseeratuksi maalaria — eikös sekin ole tuo Jairakan emäntä, joka ratifiseeraa pytinkinsä ulkoa ja sisältä — ja ulkoakin — vaikkei siitä ole kuin neljä vuotta, kun se konstateerattiin — ja sentähden minun on täytynyt negliseerata itseni koko kesän — tuota maalaria — herra Loirosta minä olisin halunnut vähän treenata minun tarpeisiini — ajattelin, että jos täällä voisi tangeerata — kun tuo Jairakka on sellainen barokki — emäntää minä tarkoitan — että minä en voi häntä isoleerata —

EEVA-KAISA

Loironen ei ole nyt täällä, mutta kai hän kohta tulee näyttämölle työhön.

EVELIINA

Niin, tuo näyttämö! Mitenkähän se oikein farseeraa se näytelmäkappale — se »Nassulan Kallun kihlajaiset» — minuakin siihen pyydettiin, mutta se ei ole kommifoo — korpiväkeä ja piikoja — ja minä returneerasin heti, kun ei kerran eksposeessa ole temperamenttia — vai niin — vai jää herra Loironen sitten sondeeraamatta —

RITVA

Ehkä sentään kuppi kahvia -?

EVELIINA

Olen vähän refuseerattu, kun en tullut visitille — ai, apropoos! Miten käy nyt Preerian Prinsessan, kun neiti Silo on matkustanut — ja kun hän on transporteerannut laulut äänensä mukaisesti?

RITVA

Täytyy kai jättää, ellei sisareni tule nyt iltalaivalla.

EVELIINA

Ai — tuleeko hän Amerikasta? Sepä olisi onni — hän kun on niin erinomainen diletantti ja laulaa niin ruineeratusti. Se ei olisikaan enää mikään pikku priisi — se olisi oikea suurpriisi, se!

MUTKALAN ANSU (hauskan näköinen, virnunaamainen ja vilkasliikkeinen miehen kesseli; tulee ulkoa, kantaen maalarin purkkeja ja pensseleitä, pysähtyy katselemaan paikkaa, mihin hän ne asettaisi)

Hyvää päivää neitoset — emännät ja emäntäpiiat! Loironen käski tuoda, mutta Korsu ei avannut ovea. Helppo oli käskeä, mutta vielä helpompi olla avaamatta. No, sama kai tuo, kun en vaan tahri itseäni — sanoi nuohoja myllärille. Nämä ovat Loirosen Junnun tavaroita. (Asettelee purkit ja pensselit pöydälle papereiitten sekaan, lauleskellen hommassaan:)

N:o 2

Maalari-Junnull' on
mäkitupa-tönttö,
suti, suti-pensseli,
liisteri-pönttö.
Suti, suti-Junnull' on
pimskivi purkki —
suti, suti-maalar' on
ilmetty turkki.
Lysti on naisille
tärpätin tuoksu,
suti, suti-poijalle
kyläkujan juoksu.

Junnu petsailee
ja hän etsailee —
hän se lakkailee
ja hän hakkailee.

Lari, lari, maalari —
tari, tari, mestari —
maalarimestari
Loironen on
— Loironen —
loironen on!

EVELIINA (on loukkaantunut Loirosen puolesta)

Voi, voi tuota Anssua — idylliä siinä ei ole, eikä resurssia, eikä karriääriä, mutta on pienemmistäkin talangeista tehty laulajia, oikeita diletantteja. Anssun pitäisi mennä suomalaiseen oopperaan.

ANSU

Jaa, suomalaiseen? No, jos vaan osaisin ruotsin kieltä — niin kyllä menisinkin!

(Ritva ja Eeva-Kaisa ovat olleet kovin huvitettuja).

RITVA

Ehkä nyt sentään käymme sisälle —

EVELIINA

Eihän tämä nyt ole oikein irriteeraavaa — eikä minulla ole pieteettiä —

RITVA (avaa oven)

On se Mutkalan Ansu taitava. Onneton hänen hampaisiinsa joutuu!
(Menevät.)

ANSU (huutaa heidän jälkeensä)

Ei hampailla lauleta — ei edes oopperassa!

VILLE (tulee ulkoa, kantaen maalaritikkoja)

Arvaa sen, että sinä vain loilottelet, kun annoit minulle raskaimman taakan.

ANSU

Se johtuu siitä, että sinä olet väärä ja minä olen oikea kommunisti.
Sen seikan olen sinulle sata kertaa saarnannut.

VILLE.

Mutkalan Ansun ei pitäisi sanoa itseään oikeaksi eikä oikoseksi, kun jo nimikin —

ANSU

Nimi ei miestä pahenna. Eikä Mutkala merkitse väärää.

VILLE

Mitä sitten? Oikeatako?

ANSU

Ei sitäkään. Mutta se merkitsee viisausopillisesti, että kyllä Ansu mutkan muistaa ja osaa erottaa oikean väärästä.

VILLE (nauraa)

Vaikka pistääkin sekä oikeaan että väärään asiaan sellaisen pikku mutkan, joka sotkee asioista oikeat harakan housut.

ANSU (viekkaasti vilkutellen)

Kas, porvareille laittelen sellaisia housuja — porvareille. Ne tykkäävät niistä — ja minusta. Mutta sinä lyöt aina pääsi seinään — tai pusket tyhjää ilmaa. Se on väärin — ja siksi sinä olet väärä kuin väärä raha, joka aina napataan kiinni kolttosistaan. Ha, ha, ha! Sinä olet väärä markan raha, Ville poikaseni — ja siksi sinä pilaat kaiken —

VILLE

Älä nyt jaarittele päiväkautta! Sano, onko sulla pontikkaa!

ANSU (liioitellulla kauhulla).

Minulla? Sanoinhan jo, että olen korkean hallituksen —

VILLE

Sinä et ole mikään raittiusvalvoja! Älä syötä pajunköyttä! Sen olet itse keksinyt.

ANSU

Kuinka sinä voit sanoa minua, oikeata kommunistia valehtelijaksi?
Kuinka sinä voit —?

VILLE

No, ole nyt vaikka tuhannen peeveliä, mutta jos annat, mitä pyydän, niin kerron miksi sinua nimitetään.

ANSU

Minuako nimitetään? — Hyh! Nimittäkööt! Rakkaalla lapsella on monta nimeä.

VILLE

Tämä on kuitenkin vähän erikoinen — oikein akkuraatti-sorttia — oikein viisausopillista meininkiä —

ANSU (ei voi hillitä uteliaisuuttaan)

Mikähän se on? Sanohan!

VILLE (huolettomasti)

Mikä nyt on markkinahinta? Kyllä tiedän, että aiot nylkeä tänään, juhlapäivänä oikein ekstra kurssin mukaan, mutta et minulta. Sano rehti markonki!

ANSU (kyhnii korvallistaan)

Puolentoista metristä kuuluvat makselevan.

VILLE

Jahah! Minä haluan 50 senttiä. (Ottaa rahaa taskustaan ja kiertää Ansun ympäri, pistäen samalla rahat Ansun ulkotaskuun, leikillisesti.) Kaipa herra valvoja on saanut takavarikoiduksi juuri sellaisen mitan. Mutta älä juoksuta Sirpan metsiin, kuten viimein teit. Muista se!

ANSU

Entä se nimitteleminen?

VILLE

Ensin tahdon tietää matkan. Sitten päätän, jos kannattaa.

ANSU

Kyllähän sinä voit vähän juostakin — nuori mies — se on niin terveellistä.

VILLE

Tällä kertaa en ehdi. Minulla on askartelua Varvaslahdessa — ja sinne tarvitsen kaverin. Sentähden on tämä puolikas portsuunia tarpeellinen heti.

ANSU

Varvaslahti? Mitä siellä on tekeillä?

VILLE

Älä kysele! Se on vaan sellainen jutku, johon ei oikea kommunisti kykene.

ANSU (vilkuillen viekkaasti)

Varvaslahti? Oikea kommunisti?

VILLE (kiusoitellen )

Ja pöpön käpälä! Et sinä kuitenkaan nyt tätä visaa veistä.

ANSU

Sen verran pidän sinua kuitenkin oikeana, että varoitan sinua taas puskemasta seinään tai tyhjään ilmaan. Ajattele, että lahtarit ovat liikkeellä!

VILLE (tyytyväisenä)

Juuri siksi!

ANSU

Pidä varas, Naskali! Tai minä julkisesti kiellän sinun kuulumisesi puolueeseen. Sinulla on taas joku nulikkapuuha.

VILLE (kimmastuu)

Älä sinä puhu puolueesta — sinä! H.H.H

ANSU

Mikä?

VILLE (asettuu Ansun eteen, kimakasti)

H.H.H.!

ANSU

H.H.H? Mitä se meinaa?

VILLE

Sano paikka ensin! Heti!

ANSU (vitkaan)

Turun tiellä — kolmannen kilometritolpan —

VILLE (leveästi)

Eei! Ei sinnepäinkään! En lähde juoksemaan! Lähempänä sen pitää olla!

ANSU

No, toinen tolppa —

VILLE

Eikä! Mutta ensimmäinen — oli menneeksi!

ANSU (vastahakoisesti)

No, ensimmäisestä sitten — aidasta oikealla — kohtisuoraan kymmenen askelta lepikköön — sitten seitsemän askelta kohtisuoraan oikealle eli takaisin päin — pysähdy siihen, ettet kompastu!

VILLE

Mikä siinä sitten on?

ANSU

Siinä on lahonnut koivun kanto. Kaada se vasemman kintaan puolelle, niin pääset kompastumatta kotia. — No?

VILLE

Ensi tolppa — kymmenen oikeaan — seitsemän oikeaan — kanto — niinkö?

ANSU

Just! No, H.H.H.?

VILLE (lähteissään)

Hallituksen hengen haistaja!

ANSU

Mikä?

VILLE (huutaa ovessa mennessään)

Hallituksen hengen haistaja! H.H.H.!

KORSU (tulee Pekan kanssa näyttämöltä ja kuulevat Villen sanat)

Mitä parkuletta se Ville taas täällä haukuskelee?

PEKKA

Oo, helapää hemmetti! (Osoittaa Ansua.) Onko tuo mies H.H.H.? Sepä hauska! Sellaista epeliä en ole vielä ikinä katsonut silmästä silmään. Sanoppas, velikulta veikkonen, mikä sinusta on sellaisen sorvannut?

ANSU ( pilkistellen viekkaasti)

Millaisen?

PEKKA

Sellaisen kuin olet.

ANSU

N:o 3 (laulaa) (N:o 1:n sävel)

Tuli, tuli, tuli, tuli Mutkalan Ansulle
nälkä ja puute vieraisiin.
Tuli, tuli hulivili-poijalle raisulle
huolet ja murhe vastuksiin.

Sellainen se sorvasi Ansu-rukan, höh,, höh!

PEKKA

No, ei totisesti! Sitä minä en ikinä usko, että —

KORSU

Älkää uskoko, että Ansu olisi ilmiantaja! Sellaiseen toimeen hän on liian rehti. Minä tunnen Ansun ja voin mennä takaukseen — Soh, parkule! Tuossahan nuo Loirosen vehkeet ovatkin! (Ottaa purkit ja pensselit pöydältä. Yhden purkin liimaiseen pohjaan on tarttunut muuan paperi, joka huomaamatta seuraa mukana.) Eihän niitä täällä — sitä rikkinäistä järveä vartenhan se sutimestari tarvitaan. (Vie kojeet näyttämölle.)

PEKKA (on heittäytynyt sohvalle istumaan)

Olisikohan Ansu tosiaankin — oikein todella —

ANSU (hauskan vilkkaasti ja eloisasti)

Todella? Mitä? Suurin osa ihmisiä eivät todella ole yhtään mitään. He vaan luulevat olevansa. He leikittelevät — niinkuin tekin leikittelette sotilasta —

PEKKA (nauraa)

No, ainakin se oli totta!

ANSU

Niin, nähkääs — kun ihmiset luulevat niin paljon itsestään, luulevat he helposti myöskin toisista ihmisistä, mutta tavallisesti huonoa — ei hyvää, sillä hyvän säästävät he itseään varten. Minusta luullaan paljon — jos jotakin. — Ensin, kun muutin tälle paikkakunnalle, luultiin minua viulunvinguttajaksi — kai siksi, että täältä puuttui sellainen.

PEKKA

Ettekö sitten ole —?

ANSU

Pelimanniko? En edes kitkuttaja. Mutta nuottimies minusta tehtiin siitä huolimatta — tehtiin unilukkari.

PEKKA

No, siihen toimeen kai ei suurta nuottimiestä tarvittu.

ANSU

Ei — mutta minussa oli sitä liikaakin — lukusijat ja hautajaiset täyteen loilottelin minä omia laulunpätkiäni, joita syntyi ihan itsekseen. Niitä pidettiin tietysti joskus hyvinkin sopimattomina. Minut erotettiin. Mutta kuitenkin luultiin minut kirkolle aivan välttämättömäksi — minusta tuli haudankaivaja.

PEKKA

Se toimi kai ei liikoja laulata?

ANSU

Koettakaapa mennä syvään santakuoppaan yksinäisellä kirkkomaalla, niin näette, eikö rallatuta. Juuri rallatteluni vuoksi alettiin vihdoin epäillä minun sopivaisuuttani kirkon-mieheksi. Mutta kun joku jotakin epäilee, täytyy hänen myöskin heti luulla jotakin. Kun ei mikään luulottelu kuitenkaan oikein minuun soveltunut, niin alkoi koko seurakunta tuntea pahoinvointia, ja minulle tuli ahdasta ihmisten parissa. Minua ruvettiin vihaamaan, kun ei keksitty mitään sopivaa luuloa minusta. Hihhulia ja isouskolaista yritettiin, mutta niistä luovuttiin pian. Nyt ei minulla olisi ollut muuta neuvoa kuin laputtaa käpälämäkeen, mutta juuri silloin pisti pitäjäämme pitkän nokkansa kommunismi — ja vips — minusta tehtiin kommunisti.

PEKKA

Ehkä olettekin kommunisti?

ANSU (nauraa hihittää)

Olen yhtä paljon kommunisti kuin te olette lahtari. En ymmärrä siitä »ismistä» yhtään mitään. Mutta mitä auttaa kieltäminen! Ei varjon vertaa.

PEKKA

Entä — mitä sanovat oikeat kommunistit - sellaiset kuin tuo jokisivun
Ville —?

ANSU (halveksien)

Ville oli huono suutari — ja ammattimaine ihan pilalla. Hänen arvonsa on noussut senjälkeen, kun hän rupesi luulemaan itseään kommunistiksi ja kun se haiskahtaa jollekin pahalle, niin rupesivat muutkin pian luulemaan hänestä samaa.

PEKKA

Te olette hauskin velikulta, minkä teilläni olen tavannut. Mutta milloin paljastuu tuo H.H.H?

ANSU

Aivan just heti! Kun minä en koskaan puhunut mitään »nismistä», enkä tehnyt mitään ilkivaltaa, enkä myöskään haudankaivuulakkoa, ruvettiin minua epäilemään ja luulemaan. Tällä kertaa oikein akkuraatti-tarkoituksella iskeä niin, että se tuntuisi. Minua luultiin raittiusvalvojaksi ja annettiin nimeksi H.H.H., jonka äsken itse kuulitte.

KORSU (tulee näyttämöltä)

Mutta Ansu ei ole H.H.H. Minä sen tiedän. (Kuiskaa Pekalle). Se parkule itse itkettää korpea.

ANSU (kuulee tämän)

Ajatelkaas, että itse korpikin itkee minun tähteni.

PEKKA (kovin huvitettuna)

Ai — sinä kostat niille, jotka loukkaavat luuloillaan sinun kunniaasi!

ANSU

En kosta — en! (Ottaa tikat ja lähtee näyttämölle.) Minä vain taistelen epäluuloja vastaan. (Menee näyttämöovesta rallatellen.)

PEKKA (hypähtää ylös ja etsii tyhjän pullonsa)

Minä ymmärrän sinut, juuttaan jupisteri. Täytä tämä, niin —

KORSU (ottaa Pekkaa kädestä)

Älkää! Tuolla tavoin ei korpi itke. Ei alunkaan.

PEKKA

Hän myy — siitä olen aivan varma! Kyllä tunnen pappenheimiläiseni —

KORSU

Papin heimon kyllä voitte tuntea, mutta ette Mutkalan Ansua. Noin taas! Ottakaa ensin selvä markongista ja pistäkää sitten salaa seteli taskuun ja kysykää kuin ohimennen, esimerkiksi tähän tapaan: onko täällä päin harakoita tai kettuja tai muita syötäviä lintuja — tai muuta sellaista —

PEKKA

Huudapas tänne tuo Ansu!

KORSU (öräillen)

Noin taas! Ettehän te vain kulje petosmielin — —

PEKKA

Hyi, parkule! Mitä sinä puhut?

KORSU (naureskelee ja menee näyttämön ovelle päin)

No, niin — parkule!

ANSU (tulee rapussa vastaan, laulellen)

N:o 4.

On kulkijan taival kuin korvessa yö,
on sadetta ja tuulta ja salama lyö.
Hei, salama lyö ja ukkonen käy —
ei huomenta honkien latvassa näy.
Vain humina käy —
se korven on työ.
Ei aurinko näy —
on korvessa yö.
Jos korkea korpi vain itkeä vois,
niin kulkijan tielle se kyyneleen sois.

PEKKA (laulaa)

Ei aurinko näy,
On korvessa yö,
Mutt' muualla aurinko paistavi kai:
Sen korpien kyynelet aikahan sai.

ANSU (ihastuen)

Tehän olette ihana ihminen! Te ymmärrätte minun laulujani!

PEKKA (on asettunut istumaan)

Täytyyhän järkeä ymmärtää. Se oli oikea laulu, eikä tyhjä tyyttäys. Parempi kuin kymmenen sanomalehti-ilmoitusta. Ollaanpas rehtiä ja sano, mikä on taksa nykyisin!

ANSU

Mikä taksa?

KORSU (suosittelevasti)

Tämä on, näetkös, meidän insinöörin veli — kunnon mies, vaikka on puettu noin lahtarimaisesti, mutta jos hän riisuu itsensä, niin — alastomana hän varmasti on —

PEKKA

Mitä se, parkule, nyt pöpisee?

ANSU

Ei tarvitse riisua. Ansun silmä läpäisee vaikka minkälaiset nursut.

PEKKA

No, sano sitten korven kyyneleen taksa — tai markonki — mikä se lie!

ANSU

Kaksisataisistahan ne pojat juttelevat —

PEKKA (ottaa rahaa)

Annappas, Ansu, mulle tikkuja tuolta pöydältä!

ANSU (kääntyy pöytään päin)

Annan tai en anna — en tiedä vielä.

PEKKA (nousee ja pistää nopeasti setelin Ansun taskuun)

Älä hae! Ei siellä näy olevan!

ANSU (kiertää pöydän ympäri ja vilkaisee samalla nopeasti seteliin, jonka tunsi saaneensa)

Koko minun näköpiirini on tyhjä tulitikuista.

PEKKA

Entä muusta? Oletko nähnyt oravia ja västäräkkejä tai muita syötäviä tai juotavia vesilintuja?

ANSU

Juotavia? (Naama kujeellisena.) Näin minä äsken Jairakan kanan pesän.

KORSU (nauttii tästä kaikesta lapsellisella ilolla, nauraa)

Ahaa, ohoo!

PEKKA (kovin huvitettuna)

Missä näit?

ANSU (vilkuttaen silmiään)

Jairakan tallin takana on vikkerimaa. Sen kolmannessa ojassa, viisi askelta tieltä, näin kanan pesän.

PEKKA

Montako munaa näit?

ANSU (peräytyy lähteäkseen, laulaa)

N:o 5.

Yks' muna on korven kotkan vain,
Ja yksi sen poikanen jalo.
Jos poikia sillä ois joukottain,
niin käkenä kukkuisi salo.

(Menee ulos, heiluttaen kättään hyvästiksi).

PEKKA (laulaa saman värssyn uudestaan ihastuneena. Nauraa)

Siinäpä on lysti veitikka! Tämä harvinainen tuttavuus oli kyllä sadan markan arvoinen.

KORSU

Parkule! Ei se siihen jää. Menkää te vaan perimään munanne!

PEKKA

No, mennään! Lähde sinä Timilän Eeron askareille! Onkin jo aika.

KORSU (lähtee)

Tuon näyttämön kautta pääsette suoraan Jairakan vikkeripellolle. (Menee ulos).

RAJU (tulee näyttämöltä)

Täällähän sinut löydän. Oletko toiminut mitään?

PEKKA

Olen — paljon!

RAJU

Mitä sitten?

PEKKA

Olen tavannut maailman hauskimman miehen.

RAJU

Kenen sitten?

PEKKA

Kansanrunoilijan, laulaja-maestron, joka tilanteen mukaan sekä runoilee että säveltää yht'aikaa —

RAJU (pettyneenä)

Vai Mutkalan Ansun, tuon rekirenkuttajan! Hän kyllä täyttää sinun
Iskarioottisi.

PEKKA (myös pettyneenä)

Sen hän tekeekin. (Aikoo lähteä).

RAJU (tuskastuneesti)

Älä nyt taas karkaa! Sano, oletko tavannut Ritvaa?

PEKKA

En.

RAJU

Etkö sitten autakaan minua pulasta?

PEKKA (tulee alas)

Älähän nyt, hyvä mies, taas aloita! Sinähän pyydät ihan hulluja juttuja. Pyydät, että minä menisin naimisiin sinun morsiamesi kanssa.

RAJU

No, se nyt oli sellainen tuskan pulpahdus! Koeta nyt pysyä pääasiassa! Minä en mene Ritvan kanssa tänään pappilaan, en kuulutuksille, enkä naimisiin.

PEKKA

Mitä minun sitten pitäisi tehdä?

RAJU

Puhua asiasta Ritvalle — selittää hänelle — tehdä jutusta loppu — kerrassaan loppu.

PEKKA

Mutta syy! Jokin syy kai on sanottava.

RAJU

Syy — niin! — No, ensi hätään ja ainakin alkuun pääset sillä, että sanot, ettei sinulla ole tuota kuulutuspaperia, ettet saanut sitä.

PEKKA

Minä jo sanoin hänelle, että tulin sitä tuomaan.

RAJU

Hävitetään se! Anna se tänne!

PEKKA

Minä heitin sen tuohon pöydälle. (Etsii.)

RAJU (etsiessään)

Ei täällä ole. Onneksi se on hukkunut. Selitä sitten, että olet sen kadottanut. Tässä ei ollut muita papereita kuin nämä isot kartat — (kiirehtien) — ja nämä pitää minun korjata pois. Kohta alkaa täällä iltamaharjoitus — ja suojeluskuntahommat ja — (kokoo kartat ja piirustukset.) Minä vien nämä ylös kammariini. Mene sinä sillä aikaa puhuttelemaan Ritvaa ja sano mitä tahansa sopivaa —

PEKKA

Jokainen sana kai tässä on sopimaton —

RAJU (kartat kainalossa)

Sinä olet niin peräti nokkela — olet useasti ennenkin käsitellyt sopimattomia asioita — ja naisten kanssa tullut toimeen — (kiirehtii lähtöään) — sano, että rakastun yhä uudestaan — harva se päivä — että minulla on seitsemän morsianta — että juttelen unissani heidän kanssaan kaiket yöt — ja kävelen unissani kattojen harjoilla — minähän kävelin kerran poikasena perunakuopan katolla — etkö muista — (Juoksee ulos).

PEKKA

Senkin nulikka — perunakuoppinesi! (Juoksee ulko-ovelle, huutaa.) Pue itsesi kenttäharmaaseen — niin voin sanoa, että kaaduit Sirpan sillalla.

EEVA-KAISA (on tullut sisälle, katselee tyhjää pöytää)

Jopa pöytä onkin tyhjennetty!

PEKKA

Jo. Maanmittari lensi kokille kuin kukko orrelle — ja kynii nyt siellä höyheniään.

EEVA-KAISA

Siunatkoon, mitä hullutuksia te juttelette! (Seisoo avuttomana pöytäliinoja ja koruliinoja sylissä). Menkäähän nyt, hyvä herra, tuonne neidin puolelle, siellä on Lellon Eveliinakin.

PEKKA

Sekö kulttuuri-ihminen — se homppa-kymmenen kävijä?

EEVA-KAISA

Se juuri! Teistä saisi vakka kannen.

PEKKA

Pidätkö sinä minua kaikkien vakkojen kantena? Häh?

EEVA-KAISA

Menkää nyt. En minkäänlaisena pidä teitä, kun vaan menette. Minulla on täällä vähän järjestelemistä.

PEKKA (seisoo mietteissään)

Sinne kai minun pitäisi — mutta ties hänet — mitä on tehtävä — (heittäytyy sohvalle). Eeva-Kaisa hommailee vaan, eikä välitä minusta!

EEVA-KAISA

En minä uskalla.

PEKKA

Uskalla? Mitä vikinää se on? Minä autan. (Nousee ja astuu Eeva-Kaisaa kohti).

EEVA-KAISA (pelästyneenä)

Ei! Ei saa! (Pakenee pöydän toiselle puolelle.)

PEKKA (puolittain harmistuneesti)

Kana!

EEVA-KAISA (silmät pyöreinä)

Sus sentään! Insinööri on kukko ja minä olen kana. Mitä tästä lopuksi tulee?

PEKKA (purskahtaa nauramaan, heristäen sormeaan)

N:o 6.

Ai, ai, ai, ai kauno-tukka,
ai, ai, neito parka:
neidon narraa kerran hukka,
jos se on noin arka!

EEVA-KAISA (ihastuu ja unohtaa pelkonsa)

Osaatteko tekin laulaa? Väärin ne sitten parjaavat teitä ja väärin minäkin ajattelin.

PEKKA (laulaa leikillään)

N:o 7.

Väärin on soimata kulkuri-poikaa,
Siellä on tuuli ja tuisku.
Ei ole kulkuri-poijalla heilaa,
outoa sille on muisku.

Antaa sen tulla ja antaa sen mennä.
Sillä on rauhaton rinta.
Ei sille neitosen silmäys lennä —
Sen kulku on elämän hinta.

EEVA-KAISA (seisoo vielä pöytäliinat sylissä)

Älkää totisesti — kun ihan sydämeen koskee. En minä enää usko teistä mitään pahaa.

PEKKA (menee yli näyttämön, aikoen keittiön puolelle, naureskellen)

No, järjestelkää nyt sitten liinojanne! (Pysähtyy, saa uuden ajatuksen). Kuulkaahan, Eeva-Kaisa! (Menee lähemmäksi). Voittekohan te ehkä neuvoa minua? Haluatteko?

EEVA-KAISA (iloisesti)

Niin, mielelläni — jos vaan kykenen.

PEKKA (istuu pöydän kulmalle)

Jos mieheen on rakastunut nainen, josta mies tahtoisi päästä, niin mitä on miehen tehtävä päästäkseen hänestä?

EEVA-KAISA

Ei mitään, tietysti.

PEKKA (vilkaisee Eeva-Kaisaan äkkiä)

Olla vaan kuin ahven ongessa. Niin kai naisen mielestä ylimalkaan. Hm! — Mutta jos nyt mies tahtoo päästä irti, niin mikä siinä parhaiten auttaa?

EEVA-KAISA

Ei mikään!

PEKKA (hypähtää pöydältä)

Häh?

EEVA-KAISA (alkaa laitella pöytäliinoja)

Jos nainen kerran rakastaa, niin siinä ei auta yhtään mikään.

PEKKA

Mutta jos joku haukkuisi naiselle tuon miehen oikein pataluhaksi?

EEVA-KAISA

Ei se mitään meinaa! Jos teihin on joku nainen rakastunut, niin olkaa onnellinen! Ei hän teistä luovu, ellette tuonkaan pahemmin höynäile. (Menee keittiöön).

PEKKA

Höynäile? Mitä pentelettä hän sillä meinasi? Hm! Taitaa olla hullua koko homma! (Juoksee ulko-ovelle, huutaa.) Tule alas! Nopeus, astu sakeasti alas! Ei rupea käymään tällä jästillä.

RAJU (huutaa ylhäällä)

En tule ennenkuin asia on selvä! — Olen lukinnut oveni — ja makaan vaikka viikon. Älä huutele tänne enempää! Minä en enää vastaa.

PEKKA

Etkö vastaa — sinä kanalja? Häh? — Tuli on irti! (Odottaa, paiskaa sitten oven kiinni.) Nuku sitten iäksi, niin kyllä pääset morsiamestasi! (Tulee alas.) Lemmon kakara — jättää minut tällaiseen pihtiin! — Eihän noin viehättävälle naiselle voi mennä törkeyksiä latelemaan. Hän on todellakin niin suloinen ja nokkela, että hän piankin sellaiset aseet riisuisi. Hän on reipas ja älykäs ja — ja minä luulen, että minä karkaan —

RITVA (tulee keittiöstä, sirosti puettuna)

Mitä se Raju huuteli tuolta ylhäältä? Kuulitteko? Hän kai kiirehti minua pappilaan. Nyt olen valmis.

PEKKA (ihastuneena)

Oo — oo! Mikä ilmestys! Te olette kaunis kuin kesä! Tuollainenko kukka heitettäisiin nurkkaan kuin rikkaruoho —

RITVA (huvitettuna)

Nurkkaan? Mitä sanotte?

PEKKA (säikähtää)

Ai —! Antakaa anteeksi! Minä ajattelin juuri näitä juhlia ja tanssiaisia. Ajatukseni pyörivät parhaillaan valssia teidän kanssanne — tai teidän ajatustenne kanssa.

RITVA (huvitettuna)

Mitä merkillistä te nyt taas lavertelette?

PEKKA

Pötyä tietysti! Paljasta pötyä!

RITVA (loukkaantuu)

Ooh!

PEKKA

Ei, ei! Niin, niin — kun ajattelee valssin tahdissa, niin tulee proosasta pötyä. Koettakaapas! (Laulaa ja huiskuttaa kättään valssin laineissa.) Tra, la, la, la la lJa, la la, la laa!

RITVA (purskahtaa nauramaan)

Te sitten osaatte! Te ette kai koskaan joudu keskustelupulaan, te!

PEKKA

Nyt juuri minä olen niin pakananmoisessa keskustelupulassa, enkä saa langan päästä kiinni. Vartiotoimikin alkaa tuossa paikassa — ja minä olen huutavassa hukassa — ellen saa tanssia — ellette te tanssi minun kanssani.

RITVA (huvitettuna)

Tanssiko? Nytkö heti? Niinkö hullusti ovat asiat?

PEKKA

Niin! — Hullusti on koko konkkaronkka — ellette tanssi ja laula minun kanssani tämän iankaikkisen pilkun päällä. (Ottaa Ritvaa vyötäisistä ja tanssii valssia laulaen)

N:o 8.

Hai duulia dullallaa, hai huulia daa!
Tanssin jos pyörteisiin neidon näin saa.
tuntuu kuin liidellä ilmoille pois —
lennellä vieraaseen maailmaan vois.

(Pysähtyvät ja laulavat yhdessä.)

Voi, voi, tätä keinuntaa hurmaavaa!
Oi, oi, minä pelkään, se on surmaavaa.
Voi, voi, tosi haihtuu, vain laulattaa.
lystittää, tanssittaa, naurattaa.

(Tanssivat taas.)

PEKKA (laulaa)

Hai duulia, dullallaa, hai duulia dei!
Ilmoihin asti tää onnemme vei.
Rinnallas kerran kun riemuita saa,
haihtuu mun mielestäin murheitten maa.

(Pysähtyvät ja laulavat yhdessä.)

Hai, dui, anna pilkistää silmihin,
Dui, dui, duli, kiidellä pilvihin!
(Katsovat toisiaan silmiin.)
Hai, dui, tuli silmistäsi tulvahtaa —
dui, dui, palo sielussani hulmahtaa.

RAJU (on tullut sisälle niin ajoissa, että on nähnyt Pekan ja Ritvan tanssivan, ja katsellut hämmästyneenä. Tanssi alkaa uudelleen.)

RITVA (säikähtyneenä)

Aih!

PEKKA

Oh! Mesopotamia! (Seisovat liikkumattomina ja noloina.)

Esirippu.

TOINEN NÄYTÖS.

Sama huone, myöhemmin.

PEKKA (seisoo lähellä telefoonia)

Tämä sattui kyllä vähän pahasti — näin palokunnan juhla-illaksi, mutta kohta kai tämä rytyytys on ohi. Sanoit kai tästä palokunnan johtomiehille.

EERO (seisoo pöydän lähellä)

Sanoinpa tietenkin — mutta mitäpä heistä! Kaikkihan he ovat Sirpalla. Lotat vain vähän kimsuilevat, kun heistä useimmat kuuluvat juhlaohjelman suorittajiin.

PEKKA

Ne täällä kyllä ovatkin käyneet pärpättämässä jos jotakin. (Telefooni soi, ottaa kuulo-torven.) Halloo! — Selvä! Kaikki kunnossa. (Panee torven pois.) Esikunnasta käskettiin venhemiehet varuilleen — kohta tarvitaan. Onhan meidän »laivastomme» kunnossa?

EERO

Miehet lähtevät juuri rantaan. Ei tarvita muuta kuin merkin anto täältä.

PEKKA (kävelee)

Kumma, miten tämä on jännittävää! Eikö sinustakin?

EERO

Eipä ilmankaan! Sen kai tekee tuo laivastohyväkäs, joka tavallaan on myöskin meidän harteillamme. Joko kuulit telefoonissa ampumista?

PEKKA

Jo — mutta harvakseen. Aivankuin kokeeksi. — Minä pelkään tuota takahyökkäystä Saviolta päin. Jos he ehtivät kiertämään meidät sieltä selkämme takaa.

EERO

Savioltahan soitetaan — heti kun vihollisia näkyy.

PEKKA

Kyllä — mutta jos tulee isompia joukkoja. Jairakan tiiliuunille jätettiin liian vähän — kymmenen miestä.

EERO

Onhan tiiliuuni erinomainen — ja sen asema vielä parempi.

PEKKA

Selkä on kuitenkin aina selkä! Jospa nyt edes rynnäkkö alkaisi pian, ettei menetettäisi aikaa. Mutta aikaapa vihollinen kai juuri tahtookin voittaa — koska ei hyökkää. Ja kaksi miestä vain Savion tiellä!

EERO

Onhan siellä toki telefooni!

PEKKA

Niin on! Ja molemmilla pyörät. Toinen poikkeaa kauppiaalle soittamaan ja toinen porhaltaa tänne suoraa tietä.

EERO

Näetkös nyt! Eihän Savio niin selän takana ole. Sehän on meidän edessämme.

PEKKA

Edessämmepä kylläkin, kun se on meidän vastuullamme. — Äsh! Minua ilettää tällainen tuumiskelu! Kunpa jo alkaisivat nujakan! Lempo soikoon! Minusta ei ole ajatusten märehtijäksi — toimia minä tahdon. Sirpalla minun pitäisi olla. Minulla olisi siellä muistakin syistä paljon mukavampi olla kuin täällä. Muuten, minä luulen, että tämä taistelu päättyy hyvin pian. Meille tulee yli-ote, heti kun »laivasto» komennetaan liikkeelle.

EERO

Niin tulee, ellei vitkastella niin, että Saviolta ehditään hyökätä.

PEKKA

Hm! Silloin se yli-ote keikahti. — Sellaista hiivatin arpapeliä on sota. Kaikki riippuu liikkeitten nopeudesta ja onnistumisesta. Siksi pitää olla kuin viilipytty — eikä ihmisen veri saa kiehua. (Heittäytyy sohvaan.)

EERO

Sellainen se Naplonkkakin kai oli.

PEKKA

Punaparta! Niin! Niin kai! — Viilipytty! (Asettaa kädet niskan taakse.)
Oi, oi, oi, oi!

EERO (istuu pöydän reunalle)

Sinä näyt olevan hermostunut! Viime kesänä sinäkin olit kuin viilipytty
— Kiireisissä — muistathan! —

PEKKA

En muista mitään! — Hai duulia dullailaa!

EERO

Taidat olla pikiintynyt?

PEKKA

Joutavia! Kehen minä olisin -? — Laula, kuule, jokin laulu!

EERO

Illalla saat kuulla minun loilotustani. Olen pakotettu esiintymään
Preerian Prinsessassa, jos siitä tulee mitään.

PEKKA

Miksi ei?

EERO

Morsiameni pitäisi esiintyä prinsessana, mutta hän on matkustanut.

PEKKA

Vai niin! (Hyräilee valssia ensi näytöksestä.)

EEVA-KAISA (tulee keittiön puolelta ja menee suoraa päätä telefoonin luo).

Minun pitää soittaa!

PEKKA

Eipäs pidäkään! (Pyöräyttää Eeva-Kaisan telefoonin luota.) Pappilan muori käski paistia kääntämään!

EEVA-KAISA

Antakaa olla — julmettunut! Luuletteko minua niin tanssittavanne kuin neitiä äsken!?

PEKKA

Mistä sen tiedät?

EEVA-KAISA

Näin tuosta avaimen reiästä.

PEKKA

Soo! Vai kurkisteli Eeva-Kaisa naaran napin silmäänsä. Rangaistaanpa!
(Tanssittaa väkisin Eeva-Kaisaa, laulaen.) »Hai duulia» j.n.e.

EERO (nauraa ensin, mutta alkaa sitten viheltää samaa säveltä.)

EEVA-KAISA (voivottelee ja pyytelee päästämään, mutta tanssii kuitenkin mukana.)

(Telefooni soi.)

PEKKA (jättää silmänräpäyksessä Eeva-Kaisan, joka tanssii vielä pari kierrosta, yksinään).

Ai — Ammonin lapset! (Telefoonissa.) Haiduulia dullallaa! — Mitä? Halloo minä huusin. On — Pekka Halla. — Niin — niin — vai niin — kuusiko? Mutta tiiliuunilla on ainoastaan kymmenen miestä. — Hm! — On ymmärretty! Kuusi miestä heti! (Panee telefoonin kiinni.) Eero! Lentäen uunille! Lohikivi meijerin takana on kuivilla — kari kiven juurella paljaana. Kiven taakse lähetettävä kuusi miestä, ampumaan sivulta sillalle hyökkääjiä. Juostava rantalepistöä meijerin taakse! Nopeasti! Kuusi miestä! Ammuttava sillalle!

EERO (on hypännyt pöydältä)

Selvä! (Juoksee ulos.)

PEKKA (huutaa Eeron jälkeen)

Veivät peijakkaat kuusi miestä meidän uuniltamme.

EERO (mennessään)

Jäipä kuularuisku!

EEVA-KAISA

Kaikkeen sitä tottuu, kun tällaiseenkin hirmuiseen hötäkkään! Mutta olisipa tämä totta, niin ihan kauhusta kuolisi.

PEKKA

Vielä mitä! Eeva-Kaisa on ihan oikea rintamalotta, kun tanssii kuulien vinkuessa.

EEVA-KAISA

Eiväthän Lotat tanssi — te taas höynäilette.

PEKKA

Kun on niin urhea, tarkoitan.

EEVA-KAISA

No, menkää nyt pois siitä, että saan soittaa leipurille. Leipä ei riitä voileipiin.

PEKKA

Nyt ei voi soittaa.

EEVA-KAISA

Minun täytyy. Ravintola-telefooni on rikki.

PEKKA

Tästä ei nyt pääse — isänmaa on vaarassa.

EEVA-KAISA

Älkää nyt hupsiko! Voileivät ovat paljon tärkeämmät kuin teidän isänmaanne.

PEKKA

Mitä niitä voileipiä suotta! Jos kaikki kaatuvat, niin kuka ne syö.

EEVA-KAISA

Voi, voi! Minun täytyy soittaa. Missä Korsu on?

PEKKA

Sodassa. Lie jo kaatunut.

EEVA-KAISA

Minä en usko teidän juttujanne enää pennin edestä. Suotta minua peloittelette.

PEKKA (ottaa Eeva-Kaisaa kädestä ja vie hänet pois telefoonin läheisyydestä)

Mennäänpä vähän kauemmas tästä puhelinkoneesta' Sirpalla ammutaan niin jumalattomasti — ja lankaa myöten voisi joku kuula eksyä —

EEVA-KAISA

Älkää luulko, että minä niin tuhmia uskon! Te vain pelkäätte minun soittavan — niinkuin kohta soitankin. Haen neidin, ellette —

PEKKA

Missä neiti nyt on?

EEVA-KAISA

Hän on korjailemassa sisarensa pukua, joka tuli äsken.

PEKKA

Pukuko?

EEVA-KAISA

Äsh! Sisar tietysti!

PEKKA

Ratkesiko sisaren puku Amerikan matkalla?

EEVA-KAISA

Ei Helinä-neidillä olekaan vain yhtä pukua, eikä kahta. Niistä ei huolta — mutta hän tulee esiintymään tänä iltana Preerian prinsessana, kun postineidin täytyi matkustaa — ja sentähden pukua pitää vähän muutella.

PEKKA

Onko Helinä-neiti sitten niin valmis osaansa?

EEVA-KAISA

Kuuluu pelanneen sitä Amerikassa monta kertaa.

PEKKA

Vai niin! No, mitä emäntäsi muuta tekee?

EEVA-KAISA

Menkää katsomaan!

PEKKA

En voi. Tuo pörisijä ei päästä. — Itkeekö hän?

EEVA-KAISA

Ei —- eikä ainakaan enää tanssi.

PEKKA

Hyräileekö hän hai duulia dullallaa?

EEVA-KAISA

Kuulkaapa, kenraali! Jättäkää te meidän emäntä-neiti rauhaan! Hän on teidän veljenne morsian.

PEKKA

No, annetaan hänen sitten itkeä sitä surkeutta! Tanssimmeko taas?

EEVA-KAISA

Hyi — pannahinen! (Juoksee keittiön puolelle.)

PEKKA

Sainpas lähtemään! (Telefooni soi.) Halloo! Vai niin, vai Saviolta. No? — Mitä? Kaksikymmentä miestä? Ja kaikki pyörillä -? Oi, Kapernaumin kauhistus! Etkö ehtinyt ennen heitä? Vai niin! Jäit taistelun ulkopuolelle! Toverisi kai pääsi? Hyvä on! (Panee kuulotorven pois, juoksee avaamaan akkunan ja viheltää pilliin, huutaa ulos.) Pyörän selkään nopeasti! Tiiliuunille! Kaksikymmentä vihollisen polkupyörää tulossa Saviolta. Kuularuisku soimaan! (Ulkoa kuuluu »selvä!» — Sulkee akkunan.)

RAJU (tulee katsomosta puettuna suojeluskuntapukuun).

PEKKA

Ahaa, Raju-poikaseni. Hyvä, että tulit. Annoitko laivaväelle tarkat ohjeet?

RAJU

Parhaani mukaan. Lähtevät heti.

PEKKA

Jää sinä nyt tänne vartioon hetkeksi. Minun täytyy itse piipahtaa pyörällä tiiliuunille. Siellä on vaara tulossa.

RAJU

Minä tiedän. — Puhuitko sinä jo Ritvalle siitä, mistä pyysin?

PEKKA

En ehtinyt, kun tulit keskeyttämään.

RAJU (vähän nolona)

Jos tapaat — niin älä viitsi puhua mitään!

Pekka

Niinkö? Etkö haluakaan erota?! Ja minä kun jo kohta luulin olevani naimisissa hänen kanssaan!

RAJU (kärsimättömästi)

Ei se nyt sentään niin helposti käy! Ei sitä pieni valssi yksin tee.

PEKKA (on löytänyt lakkinsa)

Valssi juuri sen tekee! (Taputtaa Rajua olalle.) Valssi yksin — usko pois! Se selvittää sotkuisen vyyhdin. Se kirkastaa hämärän. Se avaa nupun, jos nuppua on. Se panee kukkimaan karunkin maan. Se vaikuttaa kuin aurinko. Hoida tarkasti telefoonia — ja tee määräysten mukaan!

RAJU

Kyllä tiedän!

PEKKA (hyräilee »hai duulia» mennessään).

RAJU

Kylläpä veli-Pekasta on tullut runollinen!

EEVA-KAISA (kurkistaa keittiön ovesta)

Ai — insinöörikö täällä onkin! (Tulee sisään.) Teidän veljenne oli äsken ja kielsi minun soittamasta — vaikka parhaillaan tehdään voileipiä.

RAJU

Pitääkö silloin soittaa?

EEVA-KAISA

Äsh! Älkää nyt ruvetko veljenne löpinöitä matkimaan! Kun leipä loppuu, niin pitää soittaa leipurille.

RAJU

Nyt ei voi soittaa vähään aikaan! Odottakaa nyt pieni hetki! Kohta tämä krampampuli päättyy.

EEVA-KAISA

Noo, — minä odotan. (Ryhtyy korjailemaan liinoja y.m.)

RAJU

Yhäkö neiti vielä sitä siskoansa pynttäilee?

EEVA-KAISA

Täytyy pian saada valmiiksi puku, kohta on ilta käsissä.

RAJU

Niin taitaa olla! Kuule! — Oletko nähnyt — onko neiti itkenyt?

EEVA-KAISA (hämmästyy)

Itkenyt? Tehän kysytte ihankuin teidän veljenne. Minkä ihmeen vuoksi hän itkisi?

RAJU

Kysyikö veljenikin —?

EEVA-KAISA

Kysyi kyllä, mutta on ihan suotta udella. Ei nyt sentään yhden valssin tähden itkemään ruveta.

RAJU

Niin! Eihän yhden tähden. — Osaako Eeva-Kaisa valssia?

EEVA-KAISA

Tottapa tietenkin.

RAJU

Uskooko Eeva-Kaisa, että valssi avaa nupun —?

EEVA-KAISA

Minkä nupun?

RAJU

Kukan nupun tietysti — jos nuppua on — ja että se vaikuttaa kuin aurinko?

EEVA-KAISA

Kuinka noin viisas mies puhuu tuollaista persiljaa?

RAJU

Eihän näissä asioissa viisaus auta — näissä lemmen asioissa — tietäähän
Eeva-Kaisa sen.

EEVA-KAISA (huokaa)

Ei auta, ei! — Onko insinööri jo tavannut Korsua?

RAJU

En ole. Mutta minä kyllä ohjaan sen asian selville vesille —

EEVA-KAISA

No, sitten insinööri on oikein miesten mies — ja minä teen vaikka mitä insinöörin hyväksi.

RAJU (kuin itsekseen)

Osaisinkohan minä tuota valssia?

EEVA-KAISA

Sanoinkin jo neidille, että insinööri on ihan toista kuin tuo kapteeni-höynä — vai mikä luutnantti hän lie. Nimitin häntä piloillani kenraaliksi — ja vielä mulla on korpraali jäljellä häntä varten — ja vanjunkkari ja kersantti — ja — sapööri ja —

RAJU

Onko Eeva-Kaisa tanssinut koskaan »hai duulia»?

EEVA-KAISA

En eläissäni — paitsi veljenne kanssa äsken, kun hän —

RAJU

Soo — sapperment! Se mies sitten ehtii jos mihin! Hän tietenkin treenasi itseään. Minäkin koetan heti. (Lähenee Eeva-Kaisaa.)

EEVA-KAISA (peräytyy)

Mitä?

RAJU

Hai duulia dullallaa! Minä tahdon —

EEVA-KAISA

Älkää nyt! Miksi kaikki ihmiset tahtovat minulta »hai duuliaa»?

RAJU

Sinähän lupasit tehdä minun hyväkseni vaikka mitä.

EEVA-KAISA

No, niin — no — jos se nyt on ihan välttämätöntä

RAJU (tanssittaa Eeva-Kaisaa, laulaa)

N:o 9. (Sama kuin N:o 8).

Hai duulia dullallaa, hai duulia dei!
Ilmoihin asti tää onnemme vei.
Rinnallas kerran kun riemuita saa,
haihtuu mun mielestäin murheitten maa.

(Pysähtyvät).

Hyvinhän tämä menee! No, millekäs tuntuu?

EEVA-KAISA

Ei yhtään millekään!

RAJU

No, jatketaanpas! (Laulaa ja tanssivat.)

Hai, dui, anna pilkistää silmihin, dui, dui, duli, kiidellä pilvihin!

(Pysähtyvät).

Eikö vieläkään synny mitään erikoista tunnelmaa?

EEVA-KAISA

Eei! — Vähän vain huimaa oudokseltaan.

RAJU (katsoo silmiin ja laulaa oikein epätoivon vimmalla)

Hai, dui, tuli silmistäsi tulvahtaa —
Dui, dui, palo sielussani hulmahtaa.

Eikö vieläkään?

EEVA-KAISA

Miltä tässä nyt pitäisi tuntua sitten?

RAJU

Oi, oi! — Se on kai siinä, ettei ole nuppua ollenkaan. (Tanssittaa uudelleen vimmatusti ja laulaa). Hai duulia, dullallaa, hai duulia daa!

(Pysähtyvät äkkiä.)

KORSU (tulee katsomosta)

Hei, hei! — Noin taas! — Parkule!

RAJU

Lopeta nyt jo siihen, Korsu! — Älä sano enää enempää — muuten varmasti laukaiset jonkun tyhmyyden. Asia on yksinkertaisesti niin — että —

EEVA-KAISA (hätääntyneenä)

Niin — niin se on, ihan vissisti —!

KORSU

No, olkoonpa niin tai näin! Mitä, parkuletta se minua liikuttaa! (Aikoo keittiön puolelle.)

EEVA-KAISA (juoksee Korsun eteen)

Ei, Korsu! Ei se ole niin eikä näin —!

RAJU (menee väliin)

Älkää nyt ruvetko sotkemaan! Minä tahdon oppia tanssimaan »hai duulia» — siinä kaikki. Eeva-Kaisa auttoi minua ystävällisesti — ja niin sinäkin auttaisit jos osaisit —

KORSU

Mitä erikoista osaamista siinä sitten on!

RAJU

No, osaako Korsu sen?

KORSU

Mikä siinä nyt olisi! Osaanhan minä mokoman lönkötyksen.

RAJU (menee Korsun toiselle sivulle)

Kuule, Korsu! Jos vähänkään olet minun ystäväni, niin sinun pitää heti tanssia Eeva-Kaisan kanssa. Katsohan, tässä tanssissa on jokin salaisuus, josta sinunkin pitää päästä selville — ja Eeva-Kaisakin pääsee selville — ja — no annapas kieppua nyt —

KORSU

Parkuleko tässä rikeeraamaan —!

RAJU

Saat nähdä, että kirkastuu kohta! Tämä valaisee kuin aurinko — ja nuppu aukenee — jos nuppua on —

KORSU (Eeva-Kaisalle)

Insinööri on menettänyt järkensä — ei taida olla hyvä vastustella —

RAJU

Laula myöskin, jos vain suinkin osaat! Minä autan. (Laulaa ja toiset tanssivat.)

KORSU (tanssii kömpelösti, polvet koukussa, ja haidullattaa ilman sanoja).

EEVA-KAISA (loistaa onnesta ja äännähtää joskus laulun mukana)

»Voi, voi!»

RAJU

Tpruu! Pysähtykää nyt — ja katsokaa toisianne silmiin! Noin! (Jatkaa laulua).

EEVA-KAISA (kun laulu loppuu)

Voi, Korsu, voi! (Heittäytyy kaulaan). Voi, voi, kuinka ihanaa!

RAJU

No, siinä se nuppu aukeni! Salaisuus selkeni.

KORSU (hämillään)

Oikeinko sinä Eeva-Kaisa vakavissasi? —

EEVA-KAISA (irroittautuu kaulasta ja painaa päänsä alas)

Ethän pahastu, Korsu?

KORSU (vetää Eeva-Kaisan mennessään katsomon puolelle)

Mennäänpä katsomaan, miten laivasto lähtee liikkeelle. (Huutaa taakseen Rajulle.) Naskali-Ville juoksi äsken rantaan — sitä minun piti tulla sanomaan (menevät).

RAJU (juoksee hänen jälkeensä, huutaa ovesta)

Jos huomaat jotain epäilyttävää, niin tule sanomaan! (Sulkee oven.)

(Pekka ja Eero tulevat).

PEKKA

Onko soitettu?

RAJU

Ei ole tapahtunut mitään isänmaallista —

PEKKA

Muusta maallisesta en väiltäkään! Itse lempoko tässä leikkiä lyö — kuiviin palaa koko soppa, ellei loppu-spurtti ala heti.

EERO

Soita kievariin!

RAJU

Niin — soita esikuntaan!

PEKKA (menee soittamaan)

Kievariin! — V.P.K:n vartiosta puhutaan. Kaksikymmentä pyöräilijää hyökkää kohta tiiliuunille. Siellä on meillä vain neljä miestä. Asema täällä selkäpuolella vaarallinen, ellei ratkaisu tapahdu pian. Mitä? Lähetti meni jo sinne viidenneksi. Meitä on täällä kolme. On kyllä. Asetin kuularuiskun ampumaan sivulta — riihimäeltä — maantieltä eivät pääse — heidän täytyy hajaantua. Vai niin! Odotetaan sitten! Selvä! (Panee torven pois).

RAJU

Ei mitään muutosta?

PEKKA

Ei! Kerran jo oli näyttänyt kuin olisivat alkaneet hyökkäyksen, mutta se olikin ollut koe saadakseen selville meidän asemamme.

EERO

Mutta yritys ei onnistunut tietysti?

PEKKA

Ei yhtään laukausta ammuttu meidän puolelta.

RAJU

Olisi pitänyt ärsyttää — joillakin laukauksilla. (Lähtee ulko-ovea kohti.)

PEKKA

Minne menet?

RAJU

Menen katolle — merkkilippuni luo.

PEKKA

Katsokin, että nyörisi ovat kunnossa!

RAJU

Kyliä nousee — minä olen sitä koetellut — kun vaan saan merkin. (Menee ulos.)

PEKKA (heittäytyy sohvaan)

Hyi, hitto! Kun ei voi mitään tehdä!

EERO

Tanssi »hai duulia» taas, niin rauhoitut. (Istuu akkunan luo.)

PEKKA

Pyh! — Luuletko, että ammunta kuuluu tiiliuunilta tänne?

EERO

En usko! Tiheä kuusikko on välissä ja tuuli käy sivulle.

PEKKA

Niin kai! Ei edes sitä iloa meille sallita. (Hyräilee preeria-laulua.)

EERO

Osaatko sinä preeria-laulun?

PEKKA

Olenhan minä, herra nähköön, laulanut siinä Samin osan — kerran maailmassa.

EERO (hypähtää ylös ja lähestyy)

Älä nyt! Kuulehan, veikkonen! Sinähän minut pelastatkin Samista.

PEKKA

Mitä varten?

EERO

Minulla on niin paljon muutakin touhua — minulla on iso rooli näytelmäkappaleessa — ja — nyt, kun tuo Amerikan neitonen kuuluu laulavan prinsessan, niin sinä sovit paremmin — laulat paremmin ja — jumala ties minkälainen laulajatar hän on —

PEKKA (nauraa)

— ja kun sinun mielitiettysi on matkustanut — eikä ole preerian prinsessa —

EERO

Joutavia! Älä nyt rupea härnäilemään! Sehän on samantekevä tietysti —

PEKKA

Niin, tietysti! Oletko nähnyt tuon amerikattaren? Onko hän kaunis?

EERO

Totta kai hän on kaunis — sehän on itsestään selvä asia.

PEKKA

Vai itsestään selvä! Et siis ole nähnyt? Yhtähyvin hän voi olla ruma kuin synti.

EERO

No, kai sinä nyt yhden laulun ajan kestät.

PEKKA

Ahaa! Sinä olet nähnyt — ja hän on ruma!

EERO

En totisesti — mutta kun sisar on kaunis, niin —

PEKKA

Sisar? (Sulkee silmänsä). Hai duulia dallallaa! (Äkkiä) Onkos sinulla puku kunnossa?

EERO

No, totta kai! Sinä siis laulat! Oi, oi! Sinä olet mainio mies —

PEKKA

Älähän nyt! En ole vielä luvannut.. (Hypähtää ylös kun telefooni soi.) No vihdoinkin! — Halloo! V.P.K. (Sivulle.) Saakeli kun siellä ammutaan! Halloo — jaa! Hyvä on! — Heti! — Selvä! (Panee kuulotorven pois.) Jopa räiske käy! (Rientää akkunaan, jonka Eero on avannut, puhaltaa pilliinsä kolme vihellystä.) Siinä lähti laivasto! Parissa minuutissa täytyy vihollisen hajaantua, kun meidän miehet hyökkäävät niskaan.

EERO

Peijakas, ettei saa olla näkemässä! Siellä oli kai pauketta?

PEKKA

Taukoamaton rätinä!

EVELIINA (tulee ulkoa)

Oh! Pardong! Häiritsenkö herroja?

PEKKA

Bombardemang, madam! Ette mitenkään! Meillä on niin ikävä, että kuihdumme kuin kukkaset sateen jälkeen. Miten voimme palvella?

EVELIINA

Oh! Te olette aina yhtä kohtelias kavaljeeri, oikea kandelaaberi, herra Halla — kyllä teidät tuntee kun kerran on presenteerattu — te konserveeraatte niin vulgääristi —

PEKKA

Teitä taas, rouva Lello, on vaikea tuntea, sillä te yhä nuorennutte ja somistutte. (Tervehtii.)

EVELIINA

Niin, hi, hi, hi! — Eeron kanssa me olemme vanhoja tuttuja —

EERO

Oikein vanhoja!

EVELIINA

Minä vaan pistäysin konsulteeraamaan — kun minä olen odottanut maalaria koko kesän, enkä mitenkään saa lanseeratuksi herra Loirosta — vaikka meillä pitäisi —

PEKKA

Putzen, polieren und blank machen?

EVELIINA

Puleerata — just — sekretäärit ja muut möblemangit ovat niin koliseeraantuneet, että moni kohta pitää uudelleen profaneerata ja tapetit — uudet tapetit pitää saada salonkiin ja —

PEKKA

— ja tualettiin —

EVELIINA

Ehei! Tualetti-byroo ja peili ovat hyvin paralyseeratut — mutta seinät ja katot ovat pahimmin solideerauksen tarpeessa — ja sentähden minä haluaisin konfikseerata herra Loirosen, että saisin resoluutin tälle asialle.

PEKKA

Mahtaakohan se, Loironen peijakas, olla immuuni —?

EVELIINA

Niin se on! Se on niin immuuni mies, että Jairakasta ei vaan lähde — kun se on nyt niin esangsissaan se Jairakan emäntä, että maalauttaa kohta jo vainioaidatkin, tehdäkseen itsensä niin primitiiviseksi, että kohta jo poseeraa koko fasaadinsa, mutta minä en ole sellainen parasiitti, että minä ikäni kulkisin neglisecrattuna ja ratineerattuna hänen tähtensä — minä prolongeeraan tänään Loirosen — herra Loirosen, aioin sanoa — ja prenumereeraan —

PEKKA

Mistähän tuon Loirosen nyt löytäisi obduseerattavaksi ja makadamiseerattavaksi?

EVELIINA

No, kun sanottiin, että häntä voisi tangeerata täällä.

PEKKA (tarjoaa käsivartensa)

Jos sallitte — olkaa hyvä ja seuratkaa minua tuonne juhlakentälle, niin ehkä hänet siellä saamme mausoleumiin.

EVELIINA

Te olette oikea djentlemanni vielä prepareeratumpi kuin teidän veljenne, oikea följetongi — mutta minä en halua mankeerata noita Charlottia — kun minulle itselle ei sopinut nyt fungtsuneerata — kiitos ystävällisyydestänne — menen kernaammin katselemaan puitten latvoja, sillä herra Loironen viettää kaikki semesterinsä jossain korkealla, ehkä nytkin.

PEKKA

Ahaa! Hän piiloilee puissa kuin orava —

EVELIINA

No, ajatelkaas — tuo Jairakan emäntä denatureeraa niin tarkasti kaikki hänen olinpaikkansa, että täytyy turvautua —

PEKKA

Mutta te olette sen keksinyt —

EVELIINA

Niin olen — minä olen analyseerannut herra Loirosen ihan kokonaan — hyvästi vaan, hyvät herrat — ja kiitos hauskasta seurasta ja konservatsuunista minä olen vallan parafineerattu — (menee).

PEKKA (kumartaa)

Ja me ihan galvaniseerattuja! (Nauravat ihan katketakseen.) Oi,
Baabelin sekoitus — mitä sait sinä aikaan!

EERO

Hänhän on ihan pahasti hassastunut herra Loiroseen.

PEKKA

No, aivan denatureeratusti! (Kuuntelee.) Mitä se on?

EERO (syöksyy akkunan luo)

Kuuluu melua —

PEKKA (myös akkunan luo)

Minä luulen, että se kuuluu Varvaslahdesta päin. Mitä tulimmaista tiellä on tapahtunut?

EERO

Eivät kai ne peijakkaat vaan ole päässeet joen yli yllättämään —?

PEKKA

Ei! Jokaisessa mutkassa ja kärjessä on vahti ja veneet tällä rannalla

KORSU (syöksyy sisään katsomosta)

En minä suotta sitä parkuletta epäillyt.

PEKKA

Mitä on tapahtunut?

KORSU

Naskali-Ville on varastanut kaikki venheet —

PEKKA ja EERO

Mitä sanot? Näitkö? Miten?

KORSU

Pikkupojat olivat hengen edestä juosseet nuoraa hakemassa köynnöksen sitojilta tuolta päärapulta — heiltä kuulin — kun miehet saapuivat rantaan, olivat jo joella menossa —

PEKKA

Oi, Jerikon muurit!

RAJU (nopeasti ulkoa)

Venheet eivät voi lähteä —

PEKKA (ankarasti)

Ne ovat varastetut! Mutta missä oli vahti?

RAJU

En ymmärrä koko juttua. Menen rantaan. Soita esikuntaan! (Juoksee kiireesti katsomon ovesta.)

PEKKA (huutaa jälkeen)

On uitava joen yli —!

KORSU

Minä menen mukaan ja vien lisää köyttä — (nopeasti perässä).

PEKKA

Kuule, Eero! Sinulla on juoksussa ensi palkinto —

EERO

Minä juuri ajattelin, että minä käyn siellä. Olen jo takaisin ennenkuin nuo edes ehtivät rantaan.

PEKKA

Jos »laivasto» on menetetty, niin puolet miehistä rintamalle ja toinen puoli uunille!

EERO

Ja me hirteen! (Nopeasti katsomoon.)

PEKKA

Oi, Jerusalemin hävitys! (Menee soittamaan.) Kievariin! — V.P.K:n vartiosta ilmoitetaan, että venheitä ei ainakaan heti voida lähettää. Sanotaan, että ne ovat varastetut — Niin! Enempää en tiedä! Lähetin juuri ottamaan selvän. Kyllä, varmasti! Kaikki tehdään — mitä voidaan. Hm! Hiiteen tietysti! Ilmoitan heti, kun saan tietää. (Sulkee vihoissaan telefoonin.) Kuka siellä?

TROKARI JUSSI (lyhyt, paksu ja pyöreänaamainen köntys tulee ulko-ovesta).

Minähän täällä!

PEKKA

Kuka olette? Mitä tahdotte? — Aa! Eikös se ole trokari-Jussi? Anteeksi — muuta nimeä en —

JUSSI

Trokari-Jussiksihan minua sanotaan —

PEKKA

No, mitä asiaa Jussilla on? Tässä on vähän kiireitä meillä —

JUSSI

Tulin vaan sanomaan siitä minun veneestäni, jonka Timilän Eero otti —

PEKKA

No, mitä siitä? Eikö hänellä ollut lupa siihen?

JUSSI

Kyllähän akka juuri luvan antoi — mutta minä en — ja sentähden kävin juuri ja otin airot venheestäni — —

PEKKA

No, pitäkää ne sitten, kun kerran olette saanut. Teidän venheestänne ei meillä ole enää mitään apua. Pitäkää siis airotkin!

JUSSI

Niinhän minä yritinkin, mutta sitähän juuri tulin sanomaan, että kun nousin juuri rannasta pellon jalkaan, niin Hajasmaan Hemmi tuli juuri minua vastaan ja otti airot olaltani. Siinä kun sitten juuri riitelimme, niin yht'äkkiä keikahutti Hemmi minut juuri pyörtänöpielukselle ja meni rantaan. Minä valitan tästä —

PEKKA

Minäkin valitan teidän surkeuttanne!

JUSSI (ymmärtää väärin)

Niin, eikös olekin juuri valittamisen syytä? Hemmiliähän on itsellään venhe. Miksi hän rupeaa ryöstämään juuri minun airojani minun omalta olkapäältäni!

PEKKA

Ja painamaan teidän oman olkapäänne pyörtänöön!

JUSSI

Niin juuri — olkapään! Tuohon juuri koskee vieläkin juuri ankarasti. Lensin kuin vettynyt rasu — juuri noin — tuolle olkapäälleni. Hemmihän on tunnettu juuri julmettuneista voimistaan.

PEKKA

Miksi sitten rupesitte sellaisen julmettuneen kanssa riitelemään?

JUSSI

Oikeuteni puolesta tietenkin! Eivätkö ne olleet juuri minun aironi?

PEKKA (hauskasti)

Juuri teidän ne ehkä olivat, mutta juuri siksi, että vene oli juuri vuokrattu, niin Hemmi arveli kai, että juuri hänellä oli oikeus puolellaan.

JUSSI

Hänellä ei juuri ollutkaan —

PEKKA

Odottakaahan! Täällä tulee joku. (Menee nopeasti ja avaa oven katsomoon.)

EERO (tulee hengästyneenä).

Ei tarvinnutkaan — rantaan asti —

PEKKA

No, mitenkä on?

EERO

Tulivat vastaan — laululavan takana — venheet lähtivät sentään — mutta vaan kolmekymmentä miestä — enempää eivät kannattaneet — toiset menevät rientomarssissa uunille — tuolla — (Viittaa akkunaan.)

PEKKA (menee nopeasti akkunan luo ja huutaa ulos).

Viisi miestä riittää uunille! Kaikki loput rintamalle! Jakautukaa! Noin! Rientomarssiin — eteenpäin! (Menee telefooniin.) Kievariin! Halloo! On V.P.K:sta! Laivasto lähti kuitenkin jo! Niin — lähti. Mutta vain kolmekymmentä kantoivat venheet. Viisi meni uunille ja loput tulevat Sirpalle. Vai ehtivät sittenkin ajoissa — hyvä on! Täällä kaikki hyvin' (Panee kuulotorven pois). Venheet ehtivät, kuulin ma, vieläkin ihan ajoissa! — Sinä et tietystikään ehtinyt kuulemaan itse tapahtumasta muuta kuin pääasian?

EERO

En paljoa! — Täällähän on trokari-Jussi! Mitä hän asioitsee?

PEKKA

Jussi on tavallaan sotkeutunut tuohon venhejuttuun. (Jussille.)
Odotahan nyt hetkinen, niin me pian selvitämme teidän airotappelunne.
(Eerolle.) Naskali-Ville saatiin siis kiinni?

EERO

Hänet tuodaan tänne — ja Mutkalan Ansu myös!

PEKKA

Mitä Ansulla on tässä tekemistä?

EERO

Hänhän se on sankari! Oikea Nelson, joka pelasti meritaistelun — ja märkä kuin sorsa!

PEKKA

Soo! No, kuka olisi uskonut! — Mutta se onneton vahti!? Ken se oli?

EERO

Hajasmaan Hemmi.

JUSSI

Se oli juuri Hemmi, joka minulta airot ryösti.

PEKKA

Ahaa! Nyt minä ymmärrän. Tapellessaan teidän kanssanne myöhästyi Hemmi vahtipaikaltaan. Trokari-Jussihan taitaa ollakin syypää koko skandaaliin.

JUSSI

Mihin syypää? Syypää siihen, että tulee ryöstetyksi? Ohoh — teidän komentoanne!

PEKKA

Kohtapa saamme nähdä! Tuleeko Hemmi tänne?

EERO

Tulee. Hän ei voinut jättää niin tärkeätä vankia kuin Naskali-Villeä.

LOIRONEN (tulee katsomosta, huutaa taakseen)

Eivät ne köynnökset riitä! Näyttämön edus jää ihan tyhjäksi. Sanoinhan jo äsken, että on hankittava lisää. (Vetää oven kiinni.)

PEKKA

Miksi ei Loironen ole puettuna kenttäharmaaseen — eikä ole mukana?

LOIRONEN

Puettunako? Kahta herraa ei voi palvella. Minä maalaan palokunnalle suurta järveä — (nyökkää päällään näyttämölle päin) — tuolla noin. Mitäs palokunnalla tekee, ellei ole järveä — ja mitäs —

PEKKA

Miksi ei Loironen maalaa sitten?

LOIRONEN

Kahta herraa ei voi palvella. Kun minä haistoin, että tuolla joella tapahtui jotakin erikoista, niin juoksin rantaäyräälle ja kiipesin korkeimman kuusen latvaan katselemaan.

PEKKA

Loironen näki siis koko tapahtuman?

LOIRONEN

Kokoko? Kaikki tapahtumat! Kaikki! Ja kun minä näin, miten märkä Mutkalan Ansu oli, niin kiipesin kuusesta alas, juoksin Jairakan pirttiin ja vein Ansulle pisimmän mekon, minkä käsiini sain. Eihän sitä Ansu-rukkaa voinut ilki-alastomana tuoda tänne, jossa talo on naisia täynnä. Sieltä se nyt kohta tulee kuin Rooman paavi. Annoin vielä paperihattunikin hänelle. Ansu kun on vähän alaston lakipään paikoiltakin.

(Raju avaa oven katsomosta. Sisään tulevat Ansu, puettuna pitkään mekkoon ja paperihattuun, sekä Ville, Hemmi, Raju ja Korsu viimeisenä.)

PEKKA

Tiedätkös sinä, Ville, mitä sinulle nyt tehtäisiin, jos olisi tosi kynnessä? Sinut ammuttaisiin muitta mutkitta.

LOIRONEN

Selkäsauna on pahankuriselle parempi kuin ampuminen. Selkäsaunasta voi parantua, mutta ampumisesta paatuu iäksi.

PEKKA

Kuka tuli kaikkein ensin tapahtumapaikalle — siis rannalle?

LOIRONEN

Minä kuusen latvaan!

PEKKA

Minä sanoin rannalle!

LOIRONEN

Varas tietysti — Ville.

PEKKA

No, kuka tuli Villen jälkeen?

LOIRONEN

Tuo Rooman paavi — vaikka hän oli silloin vielä tavallinen Mutkalan
Ansu.

PEKKA

No, Ansu! Miksi menit rantaan?

ANSU

Minulla on kylmä — eikö kellään ole antaa pientä lirausta?

EEVA-KAISA (on tullut juuri katsomosta)

Minä tuon kahvia aivan heti! (Juoksee keittiöön.)

PEKKA (koettaa vaistomaisesti taka-taskuaan)

Nytpä se kananpesä olisi tarpeellinen. Unohdin koko jupisterin. — Eikös
Korsu muista, missä sen munan pitäisi olla.

KORSU

Jossakin se oli vikkeripellossa — kaipa tuo löytyy — jos lie siellä ollut — (menee ulko-ovesta).

ANSU

Pelkkä toivokin jo lämmittää —

PEKKA

Ala sitten! Miksi menit rantaan?

ANSU

Minä epäilin Villeä. Menin utelemaan, mutta tulin myöhään. Ville oli jo sitonut venheet ja työntänyt rannasta —

JUSSI (astuu esiin)

Eei! Kyllä nyt juuri vissiin aletaan väärästä päästä!

ANSU (huomaa Jussin nyt vasta)

Kas vaan! Paistaako kuukin näin pouta-iltana? Tietääkö trokarikin jotakin?

JUSSI

Venheet olivat rannalla, kun minä otin aironi — ja siihen jäivät. Kun minä sitten nousin vainiotörmälle, niin tuo Hemmi juuri tuli minua vastaan —

HEMMI

Silloin olin menossa venheitä vartioimaan — ja kun Jussilla oli minun aironi olallaan, niin otin ne kainalooni —

LOIRONEN

Ja Jussi keikahti kuin kerä pyörtänölle.

JUSSI

Juuri minun olivat airot, jotka otin omasta veneestäni.

LOIRONEN

Omastasi otitkin — mutta ne olivat Hemmin airot — tervatut lappeet —

HEMMI

Ja ne ovat vieläkin rannalla.

PEKKA

Mitä sinä, Jussi, täällä oikeastaan valitat? Hemmi vain otti sinulta omansa.

JUSSI

Miksi minun venheeni vietiin ilman lupaani?

EERO

Vaimosi antoi luvan ja minä annoin sinulle viisi markkaa. Eikö asia ole niin?

JUSSI

Mutta minä ajattelin sitten toisin, ihan juuri —

ANSU

Ja otit sieltä missä otettava oli — tapasi mukaan.

JUSSI

Mitä se H.H.H. tässä viisastelee?

HEMMI

Älä sinä Ansua näyki. Ansu oli sankari sellainen, joksi sinä et pysty —

LOIRONEN

Niin — kun Ville oli saanut venheet rannasta irti, tuli Ansu — ja kun ei muuta neuvoa ollut, niin heitti Ansu takin yltään, kengät jalastaan ja heittäytyi virtaan, sai kiinni perimmäisen venheen perästä, kapusi venheeseen ja silloin alkoi kilpasoutu. Ville souti virralle päin ja Ansu huopasi vastaan. Minä näin tuon taistelun. Se kesti kauan — sitten tuli Hemmi — ja sitten pikku-poikia — sitten saatiin nuoraa — ja sitten tulivat kaikki miehet — heitettiin lasso Ansulle — ja koko roikka hinattiin rantaan takaisin. Mutta Ansu oli huovannut jo kuitenkin neljännestunnin, eivätkä venheet menneet yhtään eteenpäin — muuta sen kuin virran mukana alaspäin. Ansu teki sellaisen sankarityön, että minä tuskin pysyin kuusen latvassa — aloin niin ilakoida. Ja heti kun miehet lähtivät, kipusin kuusesta ja juoksin Jairakalle mekkoa hakemaan.

PEKKA

Ansu Mutkala on tehnyt meille suuren palveluksen — ehkä niin suuren, että siitä aiheutuu meidän voittomme — jos se saadaan. (Menee kättelemään Ansua.) Minä kiitän sinua — sinä teit oikean miehen työn!

ANSU

Nähkääs nyt taas! Minusta tehdään sankari ilman muuta. Näin minusta aina tehdään mitä milloinkin. Nytkään ei minua olisi tarvittu ollenkaan, ellei Jussi olisi käynyt airoja anastamassa, sillä Hemmi olisi siinä tapauksessa ehtinyt ennen minua ja pysäyttänyt venheet jo rannassa.

HEMMI

Niin olisinkin! Jussi minut pidätti ja on sentähden koko hötäkkään syypää.

VILLE

Niin minunkin mielestäni. Jussi on syypää ihan kaikkeen! (Kaikki nauravat.)

PEKKA

Ei nyt sentään, kaveri-hyvä! Kyllä sinä olet suurin Efialtes, sinä!

VILLE

Mikä se on?

PEKKA

Se on kavaltaja, se!

VILLE

Niin kai vastustajan suussa — porvarien mielestä. Mutta vähältä piti, ettei minustakin tullut sankari — meikäläisten mielestä.

ANSU

Älä löpise! Ota minusta esimerkki! Jos haluat tulla oikeaksi kommunistiksi, niin älä itse tee mitään. Odota siksi kunnes muut sinusta leipovat jonkinlaisen pötkyn. Ei koiran kureilla eikä konnan koukuilla mitään puoluetta edistetä.

HEMMI

Oikein, Ansu! Se ajatus kelpaa kaikenvärisille puolueille.

JUSSI

Älkää sitten koukkuilko! Antakaa minun aironi ja veneeni takaisin!

ANSU

Odotapas, sinä kuun paiste! Jos mulla ei olisi niin vilu —

EEVA-KAISA (tulee keittiöstä Korsun seurassa)

Tässä on kuumaa kahvia Ansulle! (Menee takaisin.)

ANSU

Kiitos, tyttöseni! (Juo). Kiitos vaan, Korsu! Sinä olet kai tottunut pikkupoikana varastelemaan mäkimuijain kananpesiä. (Juo loppuun.) Tuhansia kiitoksia! — Vai pyytää Jussi venettään tähän huoneen lattialle —

JUSSI

Omaan rantaan se on tuotava — ja maksettava —

EERO

Vieläkö yli sen, mitä jo sait?

ANSU

Saanko minä maksaa hänelle omalla tavallani, niin asia heti on selvä.

PEKKA

No, jos selvenee, niin maksa vain!

ANSU

Tulehan tänne, Jussi!

JUSSI (tulee vastahakoisesti vähän lähemmäs)

Eihän sinulla ole edes housujakaan, mistä maksaisit!

ANSU

Minulla on kultaa suussa!

N:o 10. (Laulaa)

Hui, hai, heli vei!
Mun heilani vei
mies tyhmä kuin pyöreä kuu.
Hui, hai, tuli tei!

Sen jälkehen kai
on juipilla virnissä suu.
Hui, hai, ruma kuu,
sen palkaksi sait,
kun heiluvan heilani nait.
Hui, hai, luli luu!
Kun nait.
niin sait:
luli, lullan luu, tuli tuu!

TOISET (nauravat ja ilakoivat).

JUSSI

Heilaa sinä vaan rekirenkuttaja! (On laulun lopussa alkanut perääntyä, menee nopeasti ulos).

HEMMI (huutaa jälkeen)

Älä vaan vahingossa ota minun airojani!

PEKKA

Mitä teemme nyt tälle pääpukarille?

EERO

Annetaan poliisin huostaan! Hän aikoi varastaa meidän venheemme.

PEKKA

Mutta kun ei kuitenkaan tullut mitään suurempaa vahinkoa — paitsi
Ansulle —

ANSU

Kun minun annettiin kuitata tuon äskeisenkin lasku — niin annetaanko minun oikeudekseni hirttää tuo Naskali-Ville?

PEKKA

Hirttääkö? Älä nyt sentään!

ANSU

Akkuraatisti juuri justiinsa! Minä tahdon hänet kerran hirttää hänen omaan pikilankaansa.

VILLE

Mikä puolue-kaveri sinä olet, joka revit etkä rakenna! Ja mitäs tässä tyhjästä melutaan! Kun te piditte leikkisotaanne, niin pidin minäkin.

ANSU

Ja leikin jälkeen pannaan pikku kiekura — ja se kiekura olkoon sinun hirttonuorasi solmukka! Älä sinä suutaroi kaiken maailman asioita — ja tee niistä tallukoita, kuten äsken omasta saarnastasi Sirpan pajalla. Minä kuulin sen ja tein siitä laulun.

HEMMI

Ahaa! Se kai se Ansun hirttonuora onkin!

PEKKA

No, ala hirttää sitten!

ANSU

N:o 11 (laulaa)

Ville kun pieksun ja tallukan neuloo,
se kengän on kauhea kuva!
Aatokset ankarat lestiä seuloo,
mut lestien malli on ruma!
Ville se takovi toimessansa,
ja takovi toimettomana:
polvella nahkana joutilas kansa,
ja vasarana kiivas sana.
Vasara kun lyö ja pikilanka laulaa,
on aatetta pieksujen suku.
Tallukan pohjaa saarnansa pauhaa
ja suuri on lestien luku.
Pikilanka sitoo
ja plikinisku nitoo,
niin uskovi kommunisti.
Mutt' oppinsa lie
vain kettujen tie,
ja touhunsa aate-risti.

(Naurua.)

PEKKA

Kuulepas, kaveri! Tuo taisi olla kamala hirttonuora — vai mitä arvelet?

LOIRONEN

Jo Ville häpeää! Ensi kerran eläissään — luulen.

PEKKA

Olet siis hirtetty ja saanut rangaistuksesi. Näytäpä nyt, miten kuollut mies kävelee. Tallusta tiehesi! (Telefooni soi). Heissan! Urakka on kai lopussa! — Halloo! — Niinkö? — Vai niin! — hyvä on! (Panee torven pois.) Venhemiesten sala-isku selkään hajoitti heti ylivoimaisesti vihollisen hyökkäyksen. Taistelu on lopussa, ja meidät tuomittiin voittajiksi. Hurraa! (Toiset huutavat hurraata). Eero! Anna tieto tiiliuunille! — Nyt, Korsu, saatte ryhtyä iltamapuuhiinne! Meidän puolestamme on talo taas käytettävänänne. Hajaantukaa!

EEVA-KAISA (tulee keittiöstä)

Joko saa soittaa?

PEKKA

Jo — vaikka laulaa ja tanssiakin! Ovatko ruokapöydät jo juhlakentällä kunnossa? Miehet tulevat kohta. Taistelu on lopussa.

EEVA-KAISA

Soppa-Lotat siellä häärivät — en tiedä.

PEKKA

Minä menen katsomaan! (Menee katsomoon).

EEVA-KAISA (aikoo telefooniin, mutta pysähtyy äkkiä)

Paljonko niitä isoja pötkyjä nyt pitikään! Ohs! Kaikkihan tässä menee sekaisin — (Menee nopeasti takaisin.)

LOIRONEN

Kuule, Korsu! Ne köynnökset eivät riitä. Mitä sinä aiot panna näyttämö-seinälle? Maalaamaan minä en ehdi enää mitään.

KORSU

Köynnöksen tekijät ovat jo lähteneet metsään. Hoida sinä vaan järvesi!

LOIRONEN

Se on jo kuivamassa.

KORSU

Mutta ellei kuivakaan —?

LOIRONEN

Siltä varalta minä maalasin siihen korsun rannalle — siihen voi pistellä liian veden, ha, ha, ha!

KORSU

Sinä, parkule! Olisit maalannut puron, niin sitä myöten se olisi pikemmin loirotellut — ihan itsekseen. (Menevät näyttämölle.)

ANSU

Ehei, Hemmiseni! Ei se enää käy! Miksi teitte minusta sankarin! Minun koko näköpiirissäni ei ainakaan tällaisena päivänä näy ainuttakaan kananpesää eikä jäniksen munaa.

RAJU (on seisonut akkunan luona)

Katsokaahan noita! Tuossa tulee jo suojeluskuntalaisia!

HEMMI

Eiväthän ne vielä ole voineet tänne ehtiä.

RAJU

Kohta astuvat sisään — niin näet.

ANSU

Ehkä ne ovat karkureita! Eikö sellaisiakin ole sodassa?

HEMMI

On kai joskus.

ANSU

No, jos on — niin tarvitaanhan niitä kai näin harjoituksissakin — täydellisyyden vuoksi.

RAJU

Miten ihmeessä ne jo ovat tänne ehtineet?!

ANSU

Onhan toki ilma-laivoja — ja on langaton lennätin —

(Ryhmä suojeluskuntalaisia katselijoiden seuraamana tulee ulkoa, marssien ja asettuen riviin, laulavat:)

N:o 12

SUOJELUSKUNNAN LAULU

Tämä maa on meidän (oma) maamme,
kansa meidän kansa on,
voimakas ja pelvoton.
Tämä maa on meidän (oma) maamme,
voimakas ja pelvoton.
Hurraa!
Hurraa! Me veikot laulakaamme:
Kansan turva meiss' on aina, eikä sorto maata paina.
Hurraa! Me veikot laulakaamme:
kansan turva meiss' on aina.
Ällös tulko (tänne) vainolainen,
ei oo maamme turvaton,
voima täällä valveill' on!
Älköön tulko (tänne) vainolainen,
voima täällä valveill' on!
Hurraa!
Hurraa! Näin laulaa suojavahti:
taistovalmiit oomme aina,
eikä pelko meitä paina!
Hurraa! On kansallamme mahti
Lyödä vainolainen aina!

KAIKKI (huutavat) Hurraa! Hurraa! Hurraa!

PEKKA (on tullut katsomosta laulun loppupuolella)

Eihän suojeluskunta ole vielä voinut ehtiä tänne asti! Mitä väkeä te olette?

KALLE KAIVANTO (astuu esiin rivistä)

Me olemme kaatuneita, herra upseeri! Maahan kaatuneita! Haavoittuneita ja kuolleita! Pulanssi on tuonut meidät tänne — lasarettiin ja haudattaviksi.

ANSU

Ai, ai! Onko minun kaivettava teille eri hauta, jok'ainoalle?

VILLE

Joka toiselle kuopan kaivaa — hän itse siihen lankee.

ANSU

Hei vaan! Villestä tulee vähitellen nero. Omatunto opettaa hänet ajattelemaan.

PEKKA

Kuulkaahan nyt herrat haavoittuneet ja kuolleet! Teillä on tietysti sekä nälkä että jano — seuratkaapa minua juhlakentän pöytien ääreen! Käännös oikeaan! Eteenpäin!

(Menee itse edellä ja suojeluskuntalaiset seuraavat, alkaen laulaa lauluaan.)

(Katselijat ja kaikki muut seuraavat jäljestä tai poistuvat mikä minnekin. Raju jää yksin akkunan luo, aikoen sitten ulos, mutta pysähtyy ovelle.)

RITVA (tulee, menee teletooniin, ei huomaa Rajua)

Leipurille! — Tämä on palokunnan talolta — mitä? — leipuri itsekö?
Sehän on hyvä, että hän lähti! Vai niin — vai tuo kaikki mitä on! No,
enempää ei voi pyytää! Hyvästi! (Panee torven pois, kääntyy ja huomaa
Rajun). Kas, mitä sinä siinä seisot?

RAJU

Minä katselen ja ihmettelen.

RITVA

Mitä sinä ihmettelet?

RAJU (tulee alas)

Sinun sulouttasi minä ihmettelen. Näin sinut äsken aivan uudessa valossa. Tanssi kaunisti sinua kovin.

RITVA

Tanssiko? Mitä vielä! Etkö huomaa, että minulla on uusi puku?

RAJU

Sinun sisäinen olemuksesi oli puettu vielä uudempaan pukuun.

RITVA

Oli? Mitä tarkoitat? (Menee lähemmäs.) Enkö vieläkin ole samanlainen?

RAJU

Luulen, että olisit, jos näkisin sinut tanssimassa!

RITVA

Hyi, sinua! Oletko sinä mustasukkainen?

RAJU

Sitä minä en ole, mutta minä ajattelen vakavasti hyvin tärkeätä kysymystä.

RITVA

Mitä kysymystä?

RAJU

Olenko minä nyt mielestäsi juuri sellainen mies, jonka kanssa sinä haluat mennä naimisiin?

RITVA

No, mutta — Raju!

RAJU

Meidän veljesten nimet ovat pahasti sekaantuneet! Veljeni on Raju, ja minä — minä olen vain paljas Pekka.

RITVA (päättävästi)

Sinun veljesi on niitä miehiä, joiden kanssa hyvin mieluisesti ilakoidaan ja leikitään, mutta minä ainakaan en menisi hänen kanssaan naimisiin — (loukkaantuneena) — niin, että suotta sinun on ruveta hänen puolestaan puhumaan minulle. Jos muuten haluat tehdä eron, niin tee — mutta älä rupea tuollaisia keinoja käyttämään!

RAJU

Sinun parastasi, sinun onneasi minä vain ajattelen! Etkö ymmärrä?

RITVA

Vai niin! Ja sinä luulet, että joku muu turvaisi minun onneni paremmin kuin sinä! Niinkö? Niinkö isällisesti sinä ajattelet? Eikö sinussa ole sen voimakkaampaa itsekkyyttä? Etkö sinä itsellesi halua mitään?

RAJU

Minä en käsitä, mihin minä sinun monista kysymyksistäsi vastaisin!

RITVA (hymyillen)

Etkö sinä käsitä, että yksi ainoa vastaus riittää kaikkiin?

RAJU

En.

RITVA (nyrpistyen)

Soo! — No, sitten minä teen sinulle vain yhden ainoan kysymyksen! Jääkö kuuluttaminen huomiselta päivältä?

RAJU (hämillään)

Niin — tuota — ajattelehan, kun Pekan piti tuoda minulle paperit — ja hän — hän kai unhotti — eikä — eikä —

RITVA

Eikä tuonutkaan?

RAJU

Ei! — Niin — että — että se täytyy kai jättää seuraavaan sunnuntaihin. Tästähän voimme puhua sitten myöhemmin. Minun täytyy nyt mennä ottamaan vastaan tiiliuunin miehiä — ne palaavat aivan heti. (Menee ulos).

RITVA (katselee pitkään hänen jälkeensä).

Ahaa, poikaseni! Sinä olet mustasukkainen! Se on hyvä! Se panee veren kiertämään sinunkinlaisessasi haaveksijassa. Jos haluat jatkaa, niin en minäkään halua lopettaa.

PEKKA (tulee katsomosta)

Kaikki on miehiä varten erinomaisessa kunnossa tuolla ulkona. Kiitos vaan reippaalle emännälle! Ei mitään ole unohdettu —

RITVA

Oletteko itse paha unohtamaan?

PEKKA

Kuinka niin? Tavallisesti en minä unohda koskaan mitään — mitään tärkeätä.

RITVA

Te teettekin sellaisen vaikutuksen. Raju sanoi, että teidän piti tuoda hänelle joitakin papereita — niitä tietysti ette ole unohtanut.

PEKKA

Sanoiko Raju, että olen ne unohtanut?

RITVA

Mitenkä sellaista voitte luulla? Miksi Raju niin sanoisi?

PEKKA

Noo, minä ajattelin vain, että jos hän luulee minun ne unohtaneen.

RITVA

Miksi hän niin luulisi, kun te olette ne antanut hänelle?

PEKKA (ymmärtämättä ja hämillään)

Olenko minä antanut ne hänelle?

RITVA (purskahtaa nauramaan)

Tämähän on venyvää keskustelua, joka sisältyy vain kysymyksiin!

PEKKA

Minä vakuutan teille — että —

RITVA

Mitä te vakuutatte?

PEKKA

— että te olette hurmaava nainen!

RITVA

Ooh! Sekö siitä puhkesi?

PEKKA

Niin, juuri — on jo puhjennut! Vasta puhjennut ruusu!

RITVA

Varokaa, te imartelija! Veljenne on mustasukkainen.

PEKKA

No, peijakas! Onko hän mustasukkainen?

RITVA

Hämmästyttääkö se?

PEKKA

Nyt en totisesti tiedä mitä vastaisin. Teidän viehätysvoimanne panee pelkäämään jokaisen miehen tunkeilemista — ja toiselta puolelta — teidän uskollisuutenne on täysin luotettava. Hän voi seista turvallisena laudallaan.

RITVA

Mistä te sen uskollisuuden tiedätte?

PEKKA

Näkeehän sen kaikesta.

RITVA

Te siis olette tyytyväinen minuun? Hyvä! Entä veljenne? Onko hänkin?

PEKKA

Anteeksi! Minun täytyy ensin kysyä häneltä — ennenkuin voin vastata.

RITVA (keimailevan pisteliäästi)

Älkää kysykö! Hän voisi luulla —

PEKKA

Mitä sitten?

RITVA

Luulla — että te haluatte lyödä hänet laudalta. (Menee nopeasti keittiöön.)

PEKKA (seisoo nolona ja hämmentyneenä)

No, voi sinua — sinä paratiisin omenavaras!

RAJU (tulee ulkoa)

Sinua minä etsinkin! Kuulehan! Tuo Ritvan juttu on nyt kovin pahassa sotkussa —

PEKKA

Joko minun taas pitää mennä hänen kanssaan naimisiin?

RAJU

Ei tarvitse! Kyllä minä hänet pidän, mutta —

PEKKA

No, pidä sitten — äläkä tuossa huopaa ja souda! Kuuletkos! Tai muuten nain minä hänet heti paikalla.

RAJU

Sinähän olet koko turkkilainen naimaan! Älä nyt noin melua silti!

PEKKA

Mitä sinä nyt taas tahdot sitten?

RAJU

Minä en tahdo sinulta yhtään mitään, kun vaan annat Ritvan olla rauhassa. (Aikoo mennä.)

PEKKA

Puhu hänelle — nai hänet! Älä puhu mitään — anna olla rauhassa! Mitenkä on sinun päävärkkisi laita?

EERO (tulee näyttämöltä, josta silloin tällöin tulee sekä miehiä että naisia, samoinkuin muistakin ovista)

Loirosen syy, ettei harjoitusta voi pitää näyttämöllä.

LOIRONEN

Sama kai se on — missä te harjoittelette. Uusi järvi on vielä liian vetinen — kattoon nostettavaksi.

USEAT

Mitäs joutavia! Hyvähän täällä on.

EERO (Pekalle)

Tässä on sinulle edes lakki Sam'ia varten, että pääset vähän tunnelmaan.

PEKKA

Mitä minä sillä teen?

EERO

Sinähän lupasit pelastaa minut Samista! Teethän sen, veikkonen?

PEKKA

Minuahan pidetään oikeana pelastusenkelinä —

EERO

No, niin vissisti oletkin!

PEKKA

Ja sitten sinä tulet kesken kaiken ja sanot, että topp, tykkänään!

EERO

Enkä tule! Tuossa hattu! (Vihastuu, kun Pekka ei tahdo huolia hatusta.)
Korsu! Soita alkuun! Annetaan mennä, muuten tästä tulee pannukakku!

KORSU

Jo minä huusin katsomoon — (Menee näyttämölle, lyö gongongia.)

EERO (Pekalle)

Puku sopii sinulle ihan varmasti, koska se sopii minullekin.

PEKKA

Mutta jos prinsessa ei sovi, koska se ei sovi sinullekaan!?

EERO

Odotahan, poikaseni! Kyllä vielä kadut! (Väki on tullut tällä ajalla sisään.)

(Ritva ja Helinä ovat huomaamatta sekaantuneet laulajien joukkoon perälle.)

PEKKA

Kuka tuo tyttö on tuolla — perällä oikealla?

EERO

Prinsessa tietysti — näethän sen puvustakin. Minä luulen, että minä taidankin itse —

PEKKA

Älä hemmetissä tee morsiantasi mustasukkaiseksi! Anna tänne se hattu-räysä! Minä uhraudun edestäsi!

EERO

Tuossa! — Antakaa pörrätä vaan. Meillä on vielä paljon tekemistä!

HEMMI

Palokuntapukuihinkin täytyy pukeutua!

EERO

Preerian prinsessa! Heleijaa!

N:o 13.

PREERIA-LAULU JA TANSSI.

KUORO

Hei Cow-boyt, jo kilpahan kiiruhtakaa,
on voittajan palkinto jalo!
Hän kumpujen kukkasen omaksi saa —
se kukka on preerian valo!

PRINSESSA (Helinä.)

Oh, hiio hih hei! Hepo mulle nyt vain —
mustangi mun ratsuni virma!
Oh, hiio hih hei! Tämän voittona sain,
sen riemu on kiista ja kirma.
Oh, hiio hih hei! Raju ratsuni, hei!
Nyt taakkasi tuulena kanna!
Tää kilpailu ehkä mun onneni vei —
ei armoa voittaja anna.

KUORO

Oh, hiio, hih hei! Nytpä ratsastakaa! —
Kas, kaviot lyövät jo tulta!
Oh, hiio, hih hei! Miten jymisee maa
ja pöllyvi hiekka ja multa!

PRINSESSA

Oon preerian prinsessa satulassain —
on lentomme voittamatonta!
On ratsuni preerian mustangi vain —
mut' jälkehen jäi heti monta.
(Tanssi.)
Kuin aaltojen halki mun tieni nyt käy —
on keltainen preerian meri!
Ei ainutta Cow-boyta rinnalla näy —
prinsessako voiton jo peri?
Oon preerian prinsessa voittamaton
ja Mustien kumpujen kukka!
Oh, hiio hih hei! Maili jäljellä on —
mustangi hei, — vaalea-sukka!
(Tanssi.)
Sam kilvassa tässä jos voittavi mun,
ma riemulla itseni annan.
Jos voittavi Jim sekä sun että mun,
niin mustinta murhetta kannan.
Oh, hiio, hih hei! Tuuli-harjani, hei!
Jim rinnalle tuossa jo pääsi! —
Sam toisellapuolen — oh, hiio hih, hei! —
Nyt kohtalo ratkaisun sääsi.

JIM (Kalle Kaivanto.)

Oh, hiio, hih hei!

SAM (Pekka.)

Oh, hiio, hih hei!

PRINSESSA

Oh, hiio, hih hei! Tässä maali!

SAM

Oh, hiio hih hei! Voiton prinsessa vei!

PRINSESSA

On voittajan valta ja vaali!

SAM ja JIM

Oh, hiio, hi hei! Voiton prinsessa vei!
On prinsessan valta ja vaali!

KUORO

On preerian prinsessa voittamaton
ja Mustien kumpujen kukka!
Oh, hiio, hih hei! Vaali jäljellä on —
tee vaalisi — kirsikka-tukka!

PRINSESSA

Nyt pelkoni vain mulla jäljellä on, jos voitosta koituvi hukka!

KUORO

Oh, hiio, hih hei! Pahin jäljellä on, tee päätös jo, kirsikka-tukka!

PRINSESSA

Sam sydämen toisen jo voittanut lie,
on hänessä preerian tulta —
kai selvä on hänellä lempensä tie —
ei tarvinne kysellä multa.

SAM

Prinsessa mun valittu kultani on —
ma palan kuin preerian tuli!
Vaikk' poika tää kylmästä Suomesta on,
niin täällä mun rintani suli.
Hain Mustilta kummuilta kultaa ma vain
ja preerian kentiltä työtä —
ei arvata voi, minkä onnen ma sain —
sen Suomehen vien minä myötä.

(Syleilee prinsessaa.)

KUORO

Ol' preerian prinsessa voittamaton
ja Kumpujen kaunehin kukka!
Nyt rakkaus prinsessan voittanut on
ja preerian perinyt hukka!
Oh, hiio, hih hei! Oh, hiio, hih hei!
On preerian perinyt hukka!

(Viimeisen kuoron aikana on Pekka ihastuneena katsellut Helinää, ja riemuhuutojen loputtua ottaa häntä vyötäisiltä ja tanssittaa, laulaen »hai duulia» valssin ensi näytöksestä, herättäen sillä ensin iloista naurua, mutta vihdoin kaikki yhtyvät lauluun. Tanssin loputtua nostaa Pekka Helinän kohoksi.)

KAIKKI (huutavat)

Oh, hiio, hih hei! Oh, hiio, hih hei!

Esirippu.

KOLMAS NÄYTÖS.

Sama paikka. Myöhemmin. Aina kun näyttämön ja katsomon ovissa kuljetaan, kuuluu sieltä puhetta ja touhuamista.

PEKKA (istuu sohvalla, kädet niskan takana, tuijotellen kattoa kohti).

EEVA-KAISA (tulee näyttämöltä).

PEKKA

Yhäkö siellä vielä präkätään tuon Nassulan Kallun kihlauksen kanssa?

EEVA-KAISA

Präkätään? Jos se merkitsee harjoittelemista, niin sitä siellä touhutaan.

PEKKA

Missä sitten kaikki muut ihmiset ovat?

EEVA-KAISA

Kahvilassa, katsomossa ja kentällä — mikä missäkin.

PEKKA (muuttaa asentoaan)

Älähän nyt kiirehdi noin lemmon lailla — aivan kuin olisi tuli hännässä!

EEVA-KAISA (pysähtyy)

Hännässä?! (Nauraa). Onko teillä häntä? Minulla ei ole ollut viiteenkymmeneen tuhanteen vuoteen! (Aikoo mennä).

PEKKA

Odota nyt, juuttaan tuuliviiri! Minulla on asiaa.

EEVA-KAISA

Kyllä minä teidän asianne tiedän! Te olette jo kolme kertaa kysynyt minulta yhtä ja samaa — ja minä olen vastannut, että kai hän tulee, kun ehtii. (Aikoo lähteä).

PEKKA

Missä hän on sitten?

EEVA-KAISA (kääntyy, kiusoitellen)

Kuka?

PEKKA (ärtyneesti)

Harakka!

EEVA-KAISA (nauraa ja menee keittiöön)

Sen olinpaikkaa minä en totisesti tiedä! (Huutaa ovelta). Ehkä se on yhdessä prinsessan kanssa! (Paiskaa oven kiinni.)

PEKKA (yksin, tyytymättömästi huiskahuttaen kädellään)

Senkin — iileskotti! (Etsii itselleen tupakan.)

RAJU (tulee ulkoa, puettuna omaan pukuunsa, on vilkas ja kiihkeä, vastakohta entiselleen).

Siinä se nyt oli — siinä oli! Missä he nyt ovat kaikki?

PEKKA

Mikä missäkin!

RAJU

Ajatteles! Se on hän! Se on hän!

PEKKA

Kuka on hän?

RAJU

Prinsessa! Preerian prinsessa! Siinä on minun tyttöni!

PEKKA

Mikä hemmetin tyttö?

RAJU

Etkö sinä nyt ymmärrä! Tyttö Sirkuskadulta — ja sirkuksesta ja iltamasta — minun oma tyttöni, johon minä — —

PEKKA

Älä nyt hupsuttele noin törkeästi!

RAJU

Se on totinen tosi! Juuri hänet minun piti tavata seuraavana päivänä. Hänen kanssaan minä tanssin. Saat nähdä, kun nyt tapaamme — ja hän tuntee minut — saat nähdä! Hän on minun valittuni — hänet sain taas —

PEKKA (hypähtää ylös)

Mitä sinä meinaat, mies?

RAJU

Mitäkö meinaan?

PEKKA

Niin, mitä sinä hänestä tahdot?

RAJU

Uudistan, tietysti, tuttavuutemme!

PEKKA

Sitäkö vain?

RAJU

Sitäkö! Milloinka se nyt sitten siihen loppuu! Etkö käsitä! Sitten mennään kihloihin ja naimisiin!

PEKKA

Sinähän olet oikea turkkilainen naimaan, sinä! Kuinka monta vaimoa sinä oikeastaan aiot ottaa, sinä mormooni?

RAJU (jähmettyy äkkiä innostuksessaan liikkumattomaksi)

No, niin totta kuin tässä seison — unohdin minä kokonaan Ritvan. Tämä äkkinäinen tapaaminen vaikutti minuun niin voimakkaasti — minä unohdin kaikki.

PEKKA

Siten kai turkkilaisetkin unohtavat — se lie heidän ainoa vikansa.

RAJU

Voi surkeata — tätä tapausten sarjaa! Tätä kohtalon leikkiä! Mitä minä nyt teen?

PEKKA

Jatka vain — niin saat aikaan oikein tabernaakelin sotkun!

RAJU

Kuule, veli-Pekka! Sinä lupasit pelastaa minut,

PEKKA

Niin — ja kun minä olin hyvällä alulla, niin sinä sanoit: top tykkänään!

RAJU

Älä välitä nyt siitä! Sinähän olit valmis vaikka menemään naimisiin hänen kanssaan —

PEKKA

Äläpäs, poikaseni! Omien erehdystensä kanssa ei kukaan mene naimisiin — sanoi eräs viisas mies.

RAJU

Älä nyt juonittele! Ei voi olla erehdystä, kun ei ole ollut alkuakaan!

PEKKA

Alku kyllä oli — ja aivan jumalaton olikin, mutta sinä kaadoit tiinullisen vettä kaiken yli — ja niin hukutti vedenpaisumus koko syntisen maan.

RAJU

Ole nyt kerran vielä oikea, entinen veli-Pekka ja keskustele tästä vakavasti!

PEKKA

No, vakavasti sitten! Mutta älä sinäkään haihattele Kuun ja Marsin välillä, vaan pysy koreasti tämän maan kamaralla! Ensiksikin: kuka sanoo, että prinsessa välittää sinusta?

RAJU

Tunne sen sanoo! Jokaisessa ihmisessä puhuu tunne selvintä kieltä.

PEKKA

Jokaisessako? Siis minussakin?

RAJU

Tietysti — sinussakin.

PEKKA

No, minun tunteeni raksuttelee korvaani, että prinsessa välittää minusta.

RAJU

Mistä sinä sen tiedät?

PEKKA

Olinhan minä äsken preerialla ja sitten vielä tanssin »hai duulia» hänen kanssaan —

RAJU

Aiotko sinä viedä minulta kaikki morsiameni — olet sinäkin veli-Pekka!?
(Istuu sohvalle pää käsissä.)

PEKKA

Minä en vie sinulta yhtään mitään, mitä sinulla on! (Vakavasti). Mutta nyt minä aivan vakavasti haluan tietää, onko hän sinun — ja jos on, niin saat hänet pitää — siitä annan sinulle sanani. Mutta ellei hän ole, niin —

RAJU (nousee)

Niin — mitä sitten?

PEKKA (kevyesti)

Sitten en anna sanaani — ei mitään muuta. Tiedä, että minäkin olen ennen tavannut Helinä-neidin, vaikka en Sirkuskadulla enkä sirkuksessa.

RAJU

Sinäkö? Koska? Missä? Milloin? (Epäillen). Nyt sinä syötät minulle pajunköyttä. Aina sinun nokkasi muka pitää olla joka paikassa! Mutta oletpa tavannut tai et — samantekevää! Kohta saamme nähdä!

PEKKA

Sitä minäkin vain toivon, että kohta saisin hänet nähdä. — Kaipa sitten selvenee, kumpi meistä on Sam ja kumpi Jim.

EEVA-KAISA (tulee keittiön puolelta, kantaen tuolia).

PEKKA

Kas! Kiitoksia vaan, Eeva-Kaisa! Olihan minulla täällä tarpeeksi mukavia istuimia jo ennestäänkin, mutta kiitoksia vaan ystävällisyydestä! (Ottaa tuolin, jolle istuu.)

EEVA-KAISA (nolona ja hämmästyneenä).

No, mutta sen minä sanon! (Suutahtaen). Kuulkaas nyt, kersantti-jefreittari! Se ei ole teitä varten! Se on näyttämölle! Nouskaa heti tuolilta!

PEKKA

Nousen heti, kun sanot ensin, missä prinsessa on.

EEVA-KAISA

Enkä sano!

PEKKA

No, sitten saatte minut haudata tähän! Tuokaa vaan multaa ja lapioita!

EEVA-KAISA

Mutta, musketööri-kulta! Minua odotetaan näyttämölle —

PEKKA

Eihän kukaan estä Eeva-Kaisaa!

EEVA-KAISA (aikoo sanoa jotakin tepsivää, mutta muuttaa äkkiä mielensä)

Hän on parasta aikaa juhlakentällä.

PEKKA (nousee, nostaa tuolin ja antaa kohteliaasti Eeva-Kaisalle)

Ääni haudasta kiittää —

RAJU

Vai siellä hän on! (Nopeasti katsomoon).

PEKKA (katsoo Rajun lähtöä)

No, se on oikein! Siitäpä se selvenee!

EEVA-KAISA (seisoo paikallaan tuoleineen)

Ei, mutta! Häntäkö varten se olikin —?

PEKKA

Nähtävästi!

EEVA-KAISA

En minä insinööriä tahdo narrata! Ei prinsessa siellä ole. Insinööriiii — ii! (Aikoo Rajun jäljestä).

PEKKA (tarttuu tuoliin)

Näyttämölle tarvitaan tuolia — (juoksee näyttämön rappusille) siellä on kiire —

EEVA-KAISA (pitää kiinni tuolista ja tempoo sitä, seuraten mukana)

Antakaa olla minun tuolini — kuuletteko — kyllä sen katsomon kauttakin voin antaa.

PEKKA (avaa oven ja työntää Eeva-Kaisan sisään tuoleineen)

Suorin tie aina paras! (Tulee alas).

HELINÄ (tulee keittiön puolelta)

Kas, miten tyhjää täällä on!

PEKKA

Niin! — Minä täällä vain värjötän kuin torkkuva varpunen.

HELINÄ

Miksi ette tule sinne emännän puolelle — Ritva sanoi, että olette hänen sulhasensa veli — eikä veljennekään ole käynyt siellä. Missä hän piileskelee? En ole vielä ollenkaan nähnyt häntä.

PEKKA

Hän meni juuri kentälle etsimään mielitiettyään.

HELINÄ

Mielitietty-raukka ei ole kentällä. Hänellä on niin paljon talouspuuhia. Emmekö mene sille puolelle — sinne kai sulhasmieskin pian ilmestyy, kun ei kentältä löydä, mitä etsii?

PEKKA

Kiitos vaan! Mutta — tuota — ehkä sentään — ehkei sentään —

HELINÄ

Teillä oli ehkä jotakin hommaa ja minä häiritsen ehkä —

PEKKA

Ette ensinkään! Minulla ei ikinä ole ollut sen parempaa aikaa kuin juuri nyt — (Katselee Helinää.) Miksi ette sano »all right»?

HELINÄ (nauraa)

Miksi niin sanoisin?

PEKKA

Kaikki Amerikassa käyneet sanovat aina »all right»!

HELINÄ

Te ette ole kadottanut hyvää tuultanne sitten viime näkemän!

PEKKA

Kas vaan! Te tunnette minut, vaikka äsken tanssin jälkeen ette ollut tuntevinanne.

HELINÄ

Ettepä te sitä kysynytkään!

PEKKA

Enhän ehtinyt, kun te heti lensitte korkeampiin ilmakerroksiin.

HELINÄ

Tarkoitatteko tuota ravintolan ja emännän puolta korkeammaksi ilmaksi?

PEKKA

Emännän puolta tarkoitan. Sinne ei voinut seurata. — Mutta — ettekö suvaitse istua?

HELINÄ

En — kiitos! — Miksi ette emännän puolelle? Mitä tarkoitatte? —
Sulhasmies ei ole myöskään käynyt siellä — mitä se merkitsee?

PEKKA

En osaa sanoa.

HELINÄ

Osaattepas — koska ette itsekään tule sinne! Oletteko riidelleet?

PEKKA

Muhametti varjelkoon! Minä en koskaan riitele kauniin naisen kanssa.

HELINÄ

Entä veljenne?

PEKKA (äkkiä)

Muistatteko mitä sanoitte minulle viimein, kun tapasimme?

HELINÄ

Minä en ole koskaan tavannut teitä. Te tapasitte minut polkupyörineni keskellä maantielätäkköä —

PEKKA

No, olkoonpa niinkin! Kun minä olin nostanut teidät jaloillenne — ja vähän noitunut ohjaustankoa — niin — te sanoitte jotakin — muistatteko?

HELINÄ

Minä tietysti kiitin teitä.

PEKKA

Jos te olisitte kiittänyt, niin minä en luultavasti muistaisi koko tapausta —

HELINÄ

Ooh! Kiitos kohteliaisuudesta!

PEKKA

Mutta te sanoitte kiitosten sijasta'jotain muuta, jonka johdosta minä aloin katsella teitä tarkemmin ja sentähden minä olen muistanut teidät koko ajan.

HELINÄ

Olinko todella niin tyhmä, etten kiittänyt? Mahtaakohan se ollenkaan puolustaa minua kun olin vielä koulutyttö —

PEKKA

Kaunista koulutyttöä puolustavat aina kaikki asianhaarat.

HELINÄ

Mitä minä sanoin sitten?

PEKKA

Te katselitte leninkiänne ja kenkiänne — ja sanoitte oikein sydämenne pohjasta: saakeli soikoon!

HELINÄ (nauraa)

Arvaahan sen! Paras leninki ja parhaat kengät!

PEKKA

Sitten te katselitte minua hyvin pitkään, aivan kuin tutkiaksenne enkö juuri minä ollut syyllinen teidän onnettomuuteenne. Tuo katse on minua seurannut siitä asti.

HELINÄ

Pyydän anteeksi, jos se on vaivannut teitä. — Entä — minkä tyhmyyden minä sitten tein?

PEKKA

Sitten te tosiaankin teitte kauhean tyhmyyden — te lähditte — ja minun oli teitä ikävä — vaikka olin katsonut silmiinne vain muutaman sekunnin.

HELINÄ

Enkö vielä sittenkään kiittänyt?

PEKKA

Ette! Päästyänne pyörän selkään, huusitte '—

HELINÄ

Ai, ai! Joko minä taas pöräytin: saakeli soikoon?

PEKKA

Ei! Te huusitte »all right»! Te menitte — ja minä jäin seisomaan ja — ajattelemaan — ja minä seison vielä ja ajattelen —

HELINÄ (katkaisevasti)

Älkää nyt enää ajatelko tyttöletukan kiittämättömyyttä! Minä kiitän teitä hänen puolestaan! (Ojentaa kätensä.) Kiitoksia avustanne!

PEKKA (tarttuu hänen käteensä)

Saakeli soikoon! Sittenkin te taas putositte pilvistä minun tielleni — vielä kerran!

HELINÄ (vetää kätensä pois, kevyesti)

Nyt, kun tuo vanha lätäkkö-juttu on selvitetty — olemme kai kuin vanhat tuttavat ainakin — ja te teette vähän selvää — mikä se oikein hankaa meidän morsiusparimme suhteissa!

PEKKA

Mitään vakavaa ei siinä ole!

HELINÄ

Mutta siis kuitenkin jotakin? Mitä se on? Ettekö voi luottaa minuun —

PEKKA

Teihin minä luotan enemmän kuin itseeni, mutta olisi kai parempi, että te puhuisitte veljeni kanssa —

HELINÄ

Mistä minä puhuisin? En tiedä mitään, enkä tunne veljeänne —

PEKKA

Kyllä te tunnette,

HELINÄ (ihmetellen)

Tunnenko? Sepä omituista!

PEKKA

Hän on juuri etsimässä teitä juhlakentältä —

HELINÄ

Ensi kerran minä sain tietää hänen nimensä sisareltani —

PEKKA

Hän olisi kai esitellyt itsensä — jos te olisitte — jos hän olisi tavannut teidät, kuten olitte suostuneet —

HELINÄ

Mitä satuja te nyt juttelette? Suostuneetko?

PEKKA

Niin! Suostuneet kohtaukseen — viime syksynä sirkuksessa tai
Sirkuskadulla — kummassa lie ollut —

HELINÄ

Kuulkaa nyt, herra Halla! Tästä minä en ymmärrä yhtään mitään! Tarkoitatteko te, että minä olisin luvannut kohtauksia oudoille herroille kadulla tai muualla?

PEKKA

Kuulkaa! Nyt te kohta huudatte: saakeli soikoon! Minä näen sen teidän silmistänne.

HELINÄ

Niin minä huudankin — ellette puhu sellaista kieltä, jota voin ymmärtää. Väittääkö teidän veljenne, että hän on keskustellut minun kanssani?

PEKKA

Kyllä — eräässä iltamassa Helsingissä viime syksynä — ja sitten teidän piti tavata toisenne seuraavana iltana, mutta —

HELINÄ

Emme tavanneetkaan?

PEKKA

Ette — veljeni kai erehtyi paikasta.

HELINÄ

No, entä sitten? Jos näin olisi tapahtunut niin mitä sitten?

PEKKA

Veljeni on — hm! Onkohan se nyt oikein, että sen sanon —?

HELINÄ

On — tietysti! Tässä on taas jotakin lätäkön tapaista — ettekö halua nostaa minua toista kertaa?

PEKKA

Tuhat kertaa! Minä haluan, että aina makaisitte lätäkössä —

HELINÄ (naurahtaa hermostuneesti)

Ooh!

PEKKA

Niin — minä tarkoitan, että saisin aina vain, alituisesti nostella teitä —

HELINÄ

No, nostakaa!

PEKKA

Veljeni sanoo olevansa rakastunut teihin, sanoo tahtovansa erota sisarestanne —

HELINÄ

Oo, oo, oo! Ja siitä syystä siis —?

PEKKA

Siitä syystä asia on muuttunut sotkuiseksi —

HELINÄ

Tietääkö sisareni tämän?

PEKKA (huokaa)

Ei! Kiitetty olkoon Habakuk!

HELINÄ (nauraa)

Ja tässäkö kaikki?

PEKKA

Sellainen se on koko lätäkkö! Sanokaa nyt: saakeli soikoon!

HELINÄ

Minkälainen mies tuo teidän veljenne oikeastaan on?

PEKKA

Hyvä poika! Maailman paras poika — mutta vähän romanttinen — ja kuka sen nyt vielä tietää, kuinka asiat oikein ovat, ennenkuin näette hänet —

HELINÄ

Kun minä hänet näen, niin kyllä minä hänet parannan — ainakin tästä taudista —

RAJU (tulee katsomosta, muuttuen epäröiväksi, kun näkee Helinän veljensä seurassa).

PEKKA

No, siinähän minun velimieheni tuleekin! Tulehan nyt, Raju, että saan esitellä sinut neiti Helinä Immilälle. — Sallikaa minun poistua!

HELINÄ

Päinvastoin! Minä pyydän, että jäätte, herra Halla!

PEKKA (vetäytyy peremmälle)

HELINÄ (tervehtii Rajua)

Hauska tavata sisareni sulhasta. Tällainen tuttavuus on aina enemmän tai vähemmän mielenkiintoinen.

RAJU

Tervetuloa Amerikasta! Me olemme ennenkin tavanneet, jos suvaitsette muistaa.

HELINÄ (katsoo tarkemmin)

Mekö? Missä sitten? — Odottakaas! Amerikan Suolajärvellä kerran laivamatkalla oli joku matkustajista teidän näköisenne — mutta hän oli mormooni.

RAJU

Minä en ole —

HELINÄ

Ettepä tietenkään — ette te ole mormooni. Kyllä minä luottamuksella voin uskoa sisareni teidän huostaanne.

RAJU

Minä en ole matkustellut Suolajärvillä — aioin sanoa. Minä tapasin teidät viime syksynä Helsingissä tanssiaisissa —

HELINÄ

Oh, niin! Tosiaankin! Nyt minä alan muistella kuin unennäköä. Nuo tanssiaiset olivat luullakseni vähän ennen lähtöäni. Ellen aivan pahasti erehdy, niin teidän näköisenne herra tanssittikin minua kerran.

RAJU

Kolme eri kertaa!

HELINÄ

Todella! Sepä oli aika paljon se! No, sitten kai me seurustelimme jonkun verran. — Huomasitteko siellä muuatta tunkeilijaa, joka välttämättä tahtoi tavata minua seuraavana iltana. Muistatteko, miten minä selvisin hänestä?

RAJU

En.

HELINÄ

Minä sanoin »jaa» ja »kyllä» viiden minuutin ajan kaikkeen, mitä hän puhui. Hän sai kai tarpeekseen ja minä pääsin rauhaan.

RAJU

Entä jos hän piti totena teidän myöntyväisyyttänne?

HELINÄ

Jos hän oli sellainen narri, niin syyttäköön itseään! (Äkkiä). Ritva muuten äsken kysyi teitä. Ehkä olette ystävällinen ja menette hänen luokseen. On luullakseni jotain tärkeätä.

RAJU

Näkemiin sitten! (Poistuu nopeasti keittiön puolelle).

PEKKA

Oi, Mesopotamia! Ellei hän nyt parantunut, niin ei sitten ikinä!

HELINÄ

Poika raukka!

PEKKA

Tunsitteko hänet?

HELINÄ

Minä luulen, että hän juuri sai osakseen kaikki minun »jaani» ja »kylläni». Ettekö usko, että heidän välinsä nyt kirkastuu?

PEKKA

Olen siitä vallan vakuutettu. Mitään muuta ei tietääkseni ole tiellä ollutkaan. Entä meidän välimme?

HELINÄ

Meidän? Onko meilläkin ollut jotakin?

PEKKA

On jo monta vuotta — aina lätäköstä asti. Ette te suotta kaatunut ihan minun eteeni maantiellä. Enkä minä suotta ole ollut teidän lumoissanne näin monta vuotta. Sanokaa, muistatteko minua ollenkaan?

HELINÄ

Kyllähän — mutta —

PEKKA

Mutta — niin! Se peijakkaan »mutta»-kiekura on aina joka paikassa.
Olisipa tässä vaan lätäkkö taas minun apunani, niin —

HELINÄ

Mutta kun ei ole lätäkköä, niin — ollaan ilman.

PEKKA

Te lennätte aavikoita — helppo teidän on sanoa niin — mutta ajatelkaa korven vaeltajaa!

N:o 14. (laulaa).

Kulkijan taival on pitkä ja jylhä,
kaita on korvessa polku ja tie,
tumma on metsä ja taivas niin ylhä
minne tää polku nyt kulkijan vie?

Aavikon lintu se pilviä lentää,
kahlita ei sitä korvesta voi.
Kulkijan katse vain lentäjän entää —
kaukana siipien suhina soi.

Jos minä tunteeni huudan nyt sulle,
jos ininä kaihoni ilmoille tuon,
oisiko tuskani tulkinta mulle
lohduksi, millä ma onneni luon.

HELINÄ (leikillisesti)

Ilmoilla pilvissä liidän ja lennän,
en kuule ääntäsi, kulkija maan.
Vuota, kun luoksesi kiidän ja ennän,
että ma lauluas kuunnella saan.

Nyt olen alhaalla, laula jo vainen,
Mielesi miksi niin rauhaton on.
Liekö sun laulus niin outo ja mainen,
että se mulle on tuntematon.

PEKKA

Tunne et, Helinä, lempeni tulta,
olet kuin aamuni alkava koi,
syömeni olet sa valittu kulta,
niin minun lauluni sinulle soi.

(Sävel muuttuu Preerian prinsessan säveleksi.)

Niin lauluni sinulle, kultani, soi,
niin lauluni soi sulle, kulta.
Oh, hiio, hih hei! kun lauluni soi,
oi, toivoa saanko ma sulta?

HELINÄ

Et, korvessa kulkija, lemmetön lie,
on laulusi voimaa ja tulta,
kai selvä jo sulle on onnesi tie —
et tarvinne kysellä multa.

PEKKA

Mun Helinä kallehin aarteeni on,
on silmissäs' sielusi tuli.
Mun rintani kylmä ja tunteheton
sun katseesi läikkeessä suli.

(Sävel muuttuu »hai duulia»-valssiksi).

Rintani kylmä ja tunteheton
katseesi läikkeessä sulanut on.
(Tanssittaa Helinää.)
Hai duulia dullallaa, hai duulia dei!
Ilmoihin asti tää onnemme vei.

Kullan kun kerran näin rinnalleen saa,
haihtuu mun mielestäin murheitten maa.
(Pysähtyvät ja laulavat yhdessä).
Hai dui, anna pilkistää silmihin
dui, dui, duli, kiidellä pilvihin!
(Katsovat toisiaan silmiin.)
Hai dui, tuli silmistäsi tulvahtaa —
dui, dui, palo sielussani hulmahtaa.

(Väkeä tulee näyttämöltä ja katsomosta, jutellen toimekkaina, puettuina sekaisin suojeluskunta-, palokunta- ja teatteri-pukuihin, joukossa myös omiakin pukuja).

EERO (huutaa)

Nyt nopeasti pukeutumaan! Eeva-Kaisa! Mene nopeasti sanomaan neiti
Immilälle, että kiirehtii pukeutumaan.

KORSU (huutaa näyttämöllä)

Kaikki pois näyttämöltä, että miehet pääsevät sitä kuntoon laittamaan!

EEVA-KAISA

Meidän tanssimme jäi harjoittamatta —

EERO

Jäihän monta muuta juttua — harjoittakaa täällä, jos haluatte —

EEVA-KAISA (mennessään keittiöön)

Minun puolestani aivan samantekevä!

EVELIINA

No, hyvää päivää, neiti Immilä! Terve tuloa kotiin Amerikasta! Olipa anjeneemia, että palasitte — ja tällaiseen frivolliin jouduitte heti. Olitteko katsomassa Nassulan Kallun kihlajaisia?

HELINÄ

Emme olleet. Kuulkaahan, rouva! Te tunnette täällä kaikki — onkohan suutari Naskali täällä?

PEKKA

Kyllähän minä Naskali-Villen tunnen — mutta sinähän puhuit äsken
Veräjä-Villestä —

HELINÄ

Hänellä on kai useampia nimiä —

EVELIINA

Minä en ainakaan nyt observeeraa — ai, mutta tuolla fikseerasin minä herra Loirosen — pardong — minun täytyy — (Poistuu etsimään Loirosta.)

PEKKA

Vai sellainen onni Villeä kohtaa! Omasta onnestamme emme vielä sanaakaan vaihtaneet.

HELINÄ

Jota suurempi onni — sen vähemmän puhumista — (Jatkavat keskustelua.)

RITVA (tulee, puettuna maakunta-kansallispukuun)

Täällähän tapaa teidätkin! Oh, höh! Tuskin olen ehtinyt hengähtämään.
On tässä ollut häärinää.

PEKKA

Eikös Raju tullut sinne?

RITVA

Tuli kyllä — ja suurella vaivalla sain hänet lähtemään huoneeseensa pukeutumaan. Hän oli vähän vastahakoisella tuulella.

PEKKA

Hän on kai vielä myrtynyt, kun minä en tuonut sitä kuulutusvaltakirjaa.

RITVA

Miksi ette tuonut sitten?

PEKKA

Miksi tässä maailmassa tapahtuu niin paljon ihmeellisiä asioita — kuka sen tietää. Esimerkiksi: saanko esitellä morsiameni —

RITVA

Mitä? Mitä te sanotte?

PEKKA

Arvoisat naiset kai tuntevat toisensa?

RITVA

Oi, siunatkoon! Onko se totta, Helinä?

HELINÄ

No, kun tämä Pekka-pahainen — hän sanoo itseään Pekaksi — löysi minut uudelleen lätäköstä —

RITVA

Mitä maailman ihmeitä sinä puhut? Tässäkö on sinun lätäkkö-ritarisi, josta aina olet puhunut?

PEKKA

Oletko tosiaankin muistanut minut?

RITVA

Hänkö? Hän on puhunut lätäköstään joskus unissaankin!

PEKKA

Oi, sinua, siunattu Helinä!

HELINÄ

Älä nyt, Ritva, lörpöttele! Saatat minut ihan punastumaan!

RITVA

Noo — romanttisempihan se ensi kohtaus olisi voinut olla — onnea sitten —

HELINÄ

Eikä — saakeli soikoon — se oli hyvä juuri sellaisenaan! (Nauravat.)

PEKKA (ihastuneena)

Ei kukaan ihminen voi arvata, mitä minä nyt tekisin — jos ei olisi näin paljon väkeä ympärillä.

RITVA (nauraa)

Sellaistahan on vallan mahdoton arvata. Te tekisitte kai jonkun urotyön!

PEKKA

No, totisesti urotyön sellaisen, jota ei kukaan toinen mies uskaltaisi
— (Suutelee Helinää.)

RITVA

Siunatkoon!

EVELIINA (kirkaisee)

Oh, pop! Bombardemang! (Lähellä olevat nauravat.)

PEKKA

Hyvät ihmiset ja kylän miehet! Tässä on minun morsiameni, Preerian prinsessa! Hurratkaa, pojat! (Nostaa Helinän kohoksi ilmaan).

KAIKKI (riemuitsevat, ilakoivat ja hurraavat).

N:o 15. (Sama kuin 13).

KUORO

Ol' preerian prinsessa voittamaton
ja Kumpujen kaunehin kukka!
Nyt rakkaus prinsessan voittanut on —
ja preerian perinyt hukka!
Oh hiio, hih hei! Oh hiio, hih hei!
On preerian perinyt hukka!

EERO

Eläköön nuori morsiuspari!

KAIKKI

Eläköön, eläköön, eläköön!

KORSU

Ei — mutta, totisesti! Nyt minäkin tanssin ja laulan — vaikka parkule oksilta katselisi! Nyt minä tunnen sisässäni sellaisen voiman, että minä pystyn johonkin. Missä Eeva-Kaisa on? Eeva-Kaisa, hoi! (Juoksee keittiön puolelle).

KAIKKI (ovat huvitettuja)

HEMMI

Jopas Korsunkin kuori puhkesi! — Onneksi, onneksi olkoon! (Onnittelee
Helinää ja Pekkaa, jotkut muut tekevät samoin.)

EVELIINA

Minä gratuleeraan oikein sydämestäni! Tämä oli sitten vasta oikea reklateeraus! oikea revenemangi. — Ja tuolla on nyt se Naskali-Ville. Minä konfikseerasin hänet, kun herra Loironen on jossain inkognitossa —

HELINÄ

Kiitoksia, hyvä rouva!

PEKKA

Kuulkaapas nyt uutisia Amerikasta, te Sirppalan asukkaat! Tulehan tänne, sinä Vilhelmi Naskali, sinä kommunisti-kaveri!

VILLE

Ei minulle ole rapakon takaa terveisiä. Minun veljeni on kuollut — enkä ketään muita tunne.

HELINÄ

Juuri teidän veljeltänne minulla on teille terveisiä.

VILLE (astuu vastahakoisesti lähemmäs).

Minkälaisia ne sitten olisivat?

HELINÄ

Tiedättekö, missä veljenne asui Ameriikassa?

VILLE

Hän oli suutarina Brokliinissa, katu 174 — U.S. of Amerikka —
Niu-Jorkki — ja hänen nimensä oli Kalle Kustaa Naskali.

HELINÄ

All right! Asia on oikea! (Ottaa laukustaan setelin). Ennenkuin veljenne vietiin sairaalaan, pyysi hän tavata minua, kun tiesi minun lähtevän kotimaahan — ja lähetti teille säästönsä —

VILLE

Oliko hänellä jotakin säästettyä?

HELINÄ

Hän oli viimeiset vuodet elänyt hyvin kunnollisesti ja koonnut tämän.
(Näyttää seteliä.)

VILLE

Olisipa voinut olla edes seteli vuotta kohti.

PEKKA (katsoo seteliä)

Arvaatkos sinä, minkälainen seteli tämä on?

VILLE

Onko vielä väärennetty — sekin ainoa?

HELINÄ

Seteli on oikea — ja kun te sen myytte, niin saatte siitä melkein 50,000 meidän rahassamme. Tässä on veljenne seteli ja kirje. (Antaa molemmat Villelle).

VILLE

Minkälainen summa se oli? Minä kai kuulin väärin —

PEKKA

Varmasti saat 45,000, vaikka koska myisit ja kenelle tahansa.

VILLE

Ostaisitteko te?

PEKKA

Ostan kyllä — ja maksan enemmänkin —

VILLE

Paljonko rahaa teillä on nyt?

PEKKA

Ei, veikkonen — ei niin paljon — mutta kymmenisen tuhatta —

VILLE

Tuossa! Ottakaa tuo — ja antakaa 10,000.

PEKKA

Sillä ehdolla, että sinä et enää venheitä varastele, minä teen sen.

VILLE

En tee kujetta minkäänlaista!

PEKKA (ottaa lompakkonsa)

Tässä 10,000, ja loput saat tällä viikolla viimeistä penniä myöten — arvon mukaan.

VILLE (katselee Pekan rahoja tarkkaan, kuitenkaan koskematta niihin)

Jahah! Oikeita ovat! Minä myyn kyllä itse setelini. (Naurua).

VILLE

Tahdoin vain nähdä, aiottiinko minua jutkahuttaa — ja tehdä minusta pilaa —

EERO

Tulipas pojasta rikas mies!

ANSU

No, nyt sinä, veikkonen, voit kommunisoida oikein halusi mukaan.

VILLE (katselee yhä rahaansa)

50,000 ja kommunisti! — Kommunisti voit olla itse! Minä olen porvari. Palttua minä sinun nismillesi annan. Minä liityn heti suojeluskuntaan ja palokuntaan — ja olen oikea reilu lahtari — ja paha sen perii, joka minun venheitäni tai muita kojeitani varastelee. En minä olekaan niin leväperäinen kuin tässä äsken oltiin.

PEKKA

Näet, että oltiin ihmisiksi sinua kohtaan. Ota esimerkiksesi!

VILLE

No, ilo pystyyn sitten! Näytä, että heruu!

ANSU

Ei heru tällaisena tavattomana päivänä.

PEKKA

Oikein, Ansu! Sinä olet vielä toisenkin kerran sankari tänä päivänä.

ANSU

Kuulitkos, Ville!

VILLE

Lempo vie! Minä en tuota Ansua enää tunne. On aivan kuin sinä olisit saanut Amerikan perinnön, enkä minä. Anna herua, mies! Muuten en tunne sinua enää.

N:o 16.

ANSU

Eikä Virralla tunnettu Sirpan naista,
eikä Sirpalla Virran mustalaista
— hai jeku, hai jeku, hai jeku julli —
pirtusta maksetaan nyt linnassa tulli!
Hai jeku, hai jeku, hai jeku lalla!
kieltolaki yllä ja kiertolaki alla!

HUUTOJA

Hyvä, hyvä! Juuri niin! Oikein, Ansu!

ANSU

Jos olet porvari nyt, niin tiedät kai, Ville, että laki on korkea ja kaunis asia. — Heleijaa, Korsu! Sinä lupasit tanssia, vaikka itse parkule oksilta katselisi!

KORSU (on palannut Eeva-Kaisan kanssa heti mentyään)

No, niin, parkule, hipastakin — tänä ihmeitten päivänä. Hopsa, Eeva
Kaisa! Me niinkuin muutkin!

Tanssii Eeva-Kaisan kanssa korpipolskan, jonka vaanivat liikkeet ja asenteet yhdessä hetkellisten ja hurjien ryöpsähdysten kanssa muodostavat harvinaisen voimakkaan ja repäisevän esityksen. Korsun polvien keinunta, ympäri-pyörähdykset ja käsien yhteen lyöminen pään yllä tapahtuvat hurjasti ja samalla hyvin hillitysti. Tanssi alkaa maanittelevana ja kiihtyy kiihtymistään laulun väliajoilla.

N:o 17.

Soittajan käy jo vinhasti käsi,
varpaalla jalka tahtia lyö —
(Alkaa maanitella).
Hei, liru, liru, hei laru, laru!
Tanssimme kunnes alkavi työ.
(Maanittelu vilkastuu.)
Nosta nyt jalka, anna jo käsi,
sipsuta siro-askelin vain!
(Eeva-Kaisan liikehtiminen alkaa.)
Hei, liru, liru, hei, laru, laru!
(Tempaa Eva-Kaisan tanssiin.)
Tyttöni minä tanssihin sain.
Polvesi nosta, korkosi iske —
permantopalkki keinahtelee!
Hei liru, liru, hei laru, laru!
Silmissä ilo välkähtelee!

(Hetken kuluttua loppuu tanssi äkkiä, jonka jälkeen alkaa uusi maanittelu, mutta rohkeampana.)

Mulle sa tyttö kullaksi tule,
hiiteen jo heitä piikuutesi!
Hei liru, liru, hei laru, laru —
kuihtuu jo kohta nuoruutesi.

(Tanssi tulistuu, äkkinäinen pysähdys).
Kihloiksi anna muisku nyt mulle,
sormeesi ota sormukseni!
(Matkii näitä tekoja).
Hei, liru, liru, hei laru laru —
näin tulit mulle kullakseni!

(Tanssi kiihtyy hurjimmilleen, pysähtyen yht'äkkiä.)
Hei liru, liru, hei laru, laru —
näin tulit mulle kullakseni.

(Muutaman hurjan pyörähdyksen jälkeen katkeaa tanssi äkkinäisesti, jättäen tanssijat asenteeseen seisomaan vieretysten.)

MOLEMMAT

Hei!

KAIKKI (iloitsevat ja ilmaisevat tyytyväisyyttä.)

HELINÄ

Tämähän oli alkuperäisyydessään aivan suurenmoista! Tällaista en ole ikinä nähnyt. Kiitoksia, rakkaat ystävät!

EVELIINA

Niin — tämä ei ollut sitä modäärniä »jiujitsua». (Suuri riemu.)

HELINÄ

Eeva-Kaisan minä tunnen, mutta kuka on tämä hänen maanittelijansa?

KORSU

Minä olen —

ANSU

Annahan olla! Sinä olet hengästynyt. Minä sanon kuka sinä olet. (Laulaa):

N:o 18.

Afriikass' on fröökynöillä pieni elefantti.
Se lönköttää ja könköttää kuin neekertyttöin tantti.
Afriikass' on fröökynöillä pieni, nätti norsu.
Se könkäilee ja tönkäilee kuin meidän tuttu porsu.

Afriikass' on elefantti aikamoinen norsu.
Meidän vahtimestar-Antti on vain pieni korsu.
Ei hän ole elefantti eikä mikään norsu,
Antti on vain Korsun Antti,
sekä Antti Korsu.

KORSU (iloisuuden loputtua)

Noin se Ansu, parkule, osaa maalata! Mutta minä aioin sanoa, että minä olen Eeva-Kaisan oikea, lakimääräinen sulhanen — jos se sitten jotakin merkitsee.

EVELIINA

Oi, oi! Tämä on oikea horiipeli jubileumia! Herra Loironen, herra
Loironen! Etkö sinä saa ekstanssia tästä kaikesta?

LOIRONEN

Minä en ole tanssimestari. (Menee Ritvan luo ja antaa hänelle jonkun paperin.) Tässä minä tuon teille jotakin, joka oli liisteri-purkin alle liimaantunut. Luulen, että se kuuluu teille ja insinöörille. (Poistuu heistä.)

RITVA

Kiitoksia — Loironen! — Mikähän paperi tämä on? (Katselee.) Mitä ihmettä? Tämähän on Rajun kuulutus-paperi, (Ojentaa paperin Pekalle.) Mitä tästä sanotte?

PEKKA

Eihän tästä voi mitään sanoa. Tämä kuuluu maailman suuriin ihmeisiin! Antakaa anteeksi, että minä en kehdannut tunnustaa, miten liisteripurkki veti minua nenästä. No nyt pappilaan heti! Missä se sulhanen piiloilee?

HEMMI (akkunan luota)

Palokunnan laulajat tulevat jo!

ANSU

Antaa tulla vaan! Minulla on jo univormu ylläni.

KORSU

Mutta köynnösten hakijoita ei vaan vielä näy. Aikovatko ne, parkuleet, perata koko Jairakan metsän.

EERO

Siellä kai löytyisi monta jäniksen pesää — vai mitä, Ansu?

ANSU

Sokeat eivät näe, eivätkä kuurot kuule.

PALOKUNTALAISIA (astuvat reippaasti näyttämölle ja asetuttuaan riviin, laulavat)

N:o 19.

Tu tuu, tu tuu, jo torvi soi,
tu tuu, tu tuu, tu tuu!
Hei eteenpäin, kun torvi soi
tu tuu, tu tuu, tn tuu!

Käy palokunnan kulku näin —
hei kiire on, tu tuu!
Tu tuu, tu tuu! Hei vaaraan päin!
Hei, alta pois! Tu tuu!

Jo tuolla ilmaan liekit lyö —
siks hätätorvi soi.
Pian tulikielet talon syö,
kun roihut huminoi.

Hei, tieltä pois! Hei, väistykää!
Tää meidän työtä on!
On palon sammutusta tää —
ja kiire meillä on.

Kun suihku laulaa, ruisku käy,
on lieska voimaton!
Ei tulta enään kohta näy —
pian työmme tehty on.

Jo käänny pois! Taas torvi soi
vaan nyt se soi: tu tuu!
Taas kotiin päin tie käydä voi
ja torvi soi: tu tuu!

(Laulun loputtua marssivat katsomoon ja alkavat mennessään laulun alusta).

EERO

No, nyt alamme olla vähitellen valmiita. Preerian prinsessa pitää vielä ottaa läpi.

EVELIINA

Mitä hän sanoo?

LOIRONEN

Läksyä hän tarkoittaa.

EVELIINA

Ai — troolia! Trooliko pitää ottaa läpi?

EERO

Niin! Preerian prinsessan puhe.

EVELIINA

Neiti kulta! Pidättekö te puheen?

HELINÄ

Rauhoittukaa! Minä vain juttelen — muiden mukana.

EVELIINA

Minä jo toivoin saavani jotain delikatessia.

HEMMI

No, tuolla tulevat köynnösten hakijatkin!

KORSU

Tännekö ne tulevat! Menkööt, parkuleet, katsomoon! Huutakaa heille!

EERO

Antaa tulla! He ovat jo eteisessä.

RITVA

Minun pitää heidän joukkoonsa. Muuten saan ripsua. (Menee nopeasti ulos.)

KORSU

Kas nyt! Miten monta hakijaa! Eikä ole kuin mitta mieheen! Jota useampi
Kokki, sitä huonompi soppa.

EVELIINA

Kyllä teidän, herra Loironen, täytyy opetella fotografeeraamaan — niinkuin minun miesvainajani — täältäkin olisi nyt voinut ottaa niin monta intervallia.

LOIRONEN

Oppisikohan tuota!

EVELIINA

Jos me vaan oikein treenaamme toisiamme, niin saatte nähdä, että resulttaani siitä syntyy.

LOIRONEN

Vai — ettäkö sultaani!

(Köynnös-tytot ja -pojat tulevat juoksussa sisään, kantaen köynnöstä ja juosten ensin salin ympäri, asettuen sitten paikoilleen, tanssien laulun aikana jonkun verran, mutia varsinainen karkelo alkaa vasta laulun loputtua).

N:o 20.

KÖYNNÖSTYTTÖJEN JA KÖYNNÖSPOIKIEN LAULU JA TANSSI.

POIKA:

Kukkanurmia neito kiidä!
Lennä perhojen lailla!

POIKIEN KUORO:

Poimi kukkia, tanssi, liidä,
metsämarjojen mailla!
Poimi kukkia, tanssi, liidä,
metsämarjojen mailla.

TYTTÖ:

Rientäkäämme nyt karkeloimaan, aika siivin jo entää!

YHTEINEN KUORO:

Laulakaamme ja soitto soimaan,
anna perhojen lentää!
Laulakaamme ja soitto soimaan,
anna perhojen lentää.

TYTTÖ:

Kukka-köynnös on ansanamme, siitä paulamme luomme.

TYTTÖJEN KUORO:

Lemmen paula on voimanamme,
jos me lempemme suomme.
Lemmen paula on voimanamme,
jos me lempemme suomme.

TYTTÖ:

Poika, jos sinä aiot voittaa meistä perhosen parhaan.

TYTTÖJEN KUORO:

Niinpä tahdomme kilvan koittaa, etkö eksy sa harhaan!

POIKIEN KUORO:

Niinpä tahdomme kilvan koittaa, enkä eksy ma harhaan.

TYTTÖ:

Riennä, juokse, sa poika parka!

TYTTÖJEN KUORO:

Lennä ain' asti pilviin!

POIKA:

Armastansa ei pyydä arka katson kaunoa silmiin!

POIKIEN KUORO:

Armastansa ei pyydä arka, katson kaunoa silmiin!

POIKA:

Karkeloidessa aika haihtuu —

TYTTÖ:

Kenen saan minä paulaan?

POIKA:

Tanssi lakkaa ja leikki vaihtuu.

TYTTÖ:

Paula kultani kaulaan!

POIKIEN KUORO:

Tanssi lakkaa ja leikki vaihtuu.

TYTTÖJEN KUORO:

Paula kultani kaulaan!

TYTTÖ JA POIKA:

Riemujuhlaa nyt karkeloimaan aika siivin jo liitää!

YHTEINEN KUORO:

Laulakaamme ja soitto soimaan,
anna karkelon kiitää!
Tanssikaamme ja soitto soimaan,
anna karkelon kiitää!

(Köynnös-karkelo).

EERO

Nyt toimeen tai toimi happanee!

RAJU

Voi, rakas Ritva, miten sinun silmäsi loistavat.

RITVA

Aina ne sinulle loistavat!

RAJU

Et usko, miten minua suututtaa tuon paperin hukkaaminen.

RITVA

Se on löytynyt! Tuossa! (Antaa paperin Rajulle).

RAJU

Hurraa! — Kuulkaa! Minä en ehdi nyt mihinkään. Minä menen Ritvan kanssa pappilaan. Mutta pian me siellä käymme.

PEKKA

Bravoo, Raju-poikaseni! — Minä ehdotan muuten, että kaikki, jotka ovat vapaat Preerian prinsessasta, menevät pappilaan. Huomenna on sunnuntai.

KORSU

Kuule, Eeva-Kaisa! Eeva-Kaisa, hoi!

RITVA

Lähdetään sitten heti!

RAJU

Lähdetään! (Menevät ulos.)

EEVA-KAISA

Mitä sinä tahdot, Korsu?

KORSU (ottaa Eeva-Kaisaa kädestä ja lähtee juoksemaan ulos)

Pappilaan! Pappilaan!

EVELIINA

Rakas Timo! (Ottaa Loirosta kädestä, kuljettaen häntä ulos.) Rakas Timo! Tämä muodostuu siis meillekin ihanaksi mesaliangsiksi! Mennään mekin propeeraamaan! (Menevät ulos, toisten nauraessa.)

PEKKA

Kypsiä mekin olisimme tuohon seuraan —

HELINÄ

Uhratkaamme nyt tämä päivä taiteelle!

EERO

Oikein sanottu! Kiitos teille! Eläköön Preerian prinsessa!

KAIKKI.

Preerian prinsessa eläköön, eläköön, eläköön!

PREERIA-KÖÖRI (alkaa juuri esiripun laskiessa).

Esirippu.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK PREERIAN PRINSESSA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- PREERIAN PRINSESSA

- HENKILÖT:

- ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

- TOINEN NÄYTÖS.

- KOLMAS NÄYTÖS.

- THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE